Справа № 464/7145/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М. 
Провадження № 22-ц/811/1981/19                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Бойко С.М. від 15 квітня 2019 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

       рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1  (місце проживання – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Львівського міського центру зайнятості (місце знаходження - м.Львів, вул. Княгині Ольги, 122, ЄДРПОУ 25555035) кошти безпідставно отриманої допомоги з безробіття в сумі 9094 грн. 19 коп. та 1762 грн. 00 коп. судового збору.
       Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що вказане рішення є незаконне та необґрунтоване у зв`язку із неправильністю установлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, неправильного дослідження та оцінці доказів, а також вказане рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Також вважає, що судом невірно застосовано норми матеріального права, що потягло неправильне вирішення спору, та порушення прав відповідача на справедливий судовий розгляд. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності в його діях, як набувача допомоги по безробіттю недобросовісності чи зловживання з його боку як підставу для відповідальності відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Звертає увагу, що звернувшись до позивача, він не приховував наявність у нього права на пенсію за вислугою років військової служби. Також, на час подачі заяви про надання статусу безробітного він не звертався до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за вислугою років військової служби з об`єктивних причин, так як він не міг звернутися у зв`язку із наданням йому пакету документів (грошовий атестат, довідка про додаткові види грошового забезпечення, документи про утриманців і т.ін.) для розгляду питання про призначення пенсії. Тобто він не приховував своє правове становище, та доданих неправдивих відомостей при набутті статусу безробітного він не надавав і не зловживав правом, так як вважав, що в силу п.1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» може набуту статусу безробітного, як особа працездатного віку до призначення пенсії, зокрема за вислугу років. Вказує, що він добросовісно повідомив центр зайнятості про призначення йому пенсії за вислугою років, яка фактично виплачена 05.03.2018 для припинення його реєстрації у центрі зайнятості та повернення коштів з часу отримання пенсії. Однак, вважаючи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» припинення реєстрації у центрі зайнятості має відбутися від дня фактичного прийняття рішення про призначення пенсії за вислугу років, а не із дня набуття права на пенсію за вислугою років, він повідомив з урахуванням отримання пенсії 05.03.2018 про повернення із 01.03.2018 нарахованої йому допомоги по безробіттю. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено умислу у його діях зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у січні 2018 року до Львівського міського центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного. Таким чином, суд першої інстанції не дослідивши належним чином подані докази, прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для застосування ст. 1215 ЦК України та безпідставно застосував положення ст. 1212 ЦК України, оскільки відсутні докази недобросовісності з його боку при подачі заяв до відповідача, перебуванні на обліку та отриманні допомоги. Таким чином, вважає, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог ст. 1212 ЦК України відсутні, так як в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають. Отже суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення про задоволення позову. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 1212 Цивільного кодексу України, п.1 ч.1 ст. 43, п.4 ч.2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», ч.ч.2,3 ст. 36, п.7 ч.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 141 ЦПК України, та задовольняючи позов, виходив з того, що 16.01.2018 року ОСОБА_1  звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».Згідно витягу із наказів Львівського міського центру зайнятості про прийнятті рішення по  ОСОБА_1 , останньому 22.01.2018 року надано статус безробітного, та починаючи з 23.01.2018 року призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка за період з 23.01.2018р. по 28.02.2018р. склала 9 094 грн. 19 коп.12.04.2018 року відповідач подав до Львівського міського центру зайнятості письмову заяву про припинення виплати допомоги по безробіттю, у зв`язку із призначенням пенсії за вислугу років, відтак, з 01.03.2018 року  ОСОБА_1  припинено виплату допомоги по безробіттю. Сума отриманої допомоги за період з 01.03.2018р. в розмірі   1 133 грн. 77 коп. добровільно повернута відповідачем позивачеві.Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.10.2018 за №20876/06-24 та із протоколу за пенсійною справою відповідача,  ОСОБА_1  з 01.01.2018 року перебуває на обліку як отримувач пенсії за вислугу років та йому призначено пенсію з 01.01.2018р. Враховуючи те, що відповідачу призначено пенсію за вислугу років з 01.01.2018р. підстави для виплати йому допомоги по безробіттю були відсутні. Суд вважав необгрунтованим твердження відповідача про те, що підстави припинення виплати допомоги виникли лише з 01.03.2018р. (з часу отримання пенсії), з огляду на те, що законом підстави припинення виплати допомоги пов`язані не з часом отримання пенсії, а з часом її призначення.Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Згідно розрахунку, сума виплаченого відповідачу матеріального забезпечення на випадок безробіття, яка підлягає до відшкодування, складає 9 094 грн. 19 коп., з яких: з 23.01.2018 р. по 31.01.2018 р. – 2 046,19 грн., з 01.02.2018 р. по 28.02.2018 р. – 7 048,00 грн. З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що відповідач не повідомив позивача про призначення йому та отримання ним з 01.01.2018 року пенсії за вислугу років, що є обставиною, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, він, починаючи з 23.01.2018 року по 28.02.2018 року, безпідставно отримував допомогу по безробіттю, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 9 094 грн. 19 коп. Покликання відповідача на положення ст.1215 Цивільного кодексу України суд не приймав до уваги з огляду на наступне. Відповідно до ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до заяви відповідача від 16.01.2018р. на призначення йому допомоги по безробіттю, останній вказав про те, що пенсії на пільгових умовах та за вислугу років не отримує. При цьому, відповідач у вказаній заяві не зазначив про те, що подав заяву на призначення такої пенсії. Доказів, які б свідчили про те, що відповідачем було повідомлено позивача про його право на пенсію за вислугу років чи про подання заяви на призначення такої пенсії, відповідачем не подано. Тому суд вважав, що у даному випадку підстави для застосування ст.1215 ЦК України відсутні, оскільки наявні обставини щодо недобросовісності з боку набувача. 
Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає та висновки суду слід вважати такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
13.12.2018р. Львівський міський центр зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості кошти в сумі 9094 грн. 19 коп. повернення допомоги з безробіття. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості судові витрати (судовий збір) в сумі 1762 грн. 00 коп. 
В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 16.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи і йому надано статус безробітного відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» на підставі поданої заяви. За час перебування на обліку у центрі зайнятості відповідач отримував матеріальне забезпечення – допомогу по безробіттю. З листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.10.2018 року, з`ясовано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач пенсії за вислугу років з 01.01.2018 року. У зв`язку із не повідомленням відповідачем спеціалістів центру про призначення та отримання пенсії за вислугу років, останній безпідставно продовжував отримувати допомогу по безробіттю та перебувати на обліку як безробітний. У зв`язку з чим, Львівський міський центр зайнятості скерував відповідачу претензію про відшкодування коштів в сумі 9 094,19 грн., проте така залишилась без задоволення. 
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 16.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Згідно витягу із наказів Львівського міського центру зайнятості про прийнятті рішення по ОСОБА_1 , останньому 22.01.2018 року надано статус безробітного, та починаючи з 23.01.2018 року призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка за період з 23.01.2018р. по 28.02.2018р. склала 9094 грн. 19 коп. (а.с. 7)
12.04.2018 року ОСОБА_1 подав до Львівського міського центру зайнятості письмову заяву про припинення виплати допомоги по безробіттю, у зв`язку із призначенням пенсії за вислугу років, відтак, з 1.03.2018 року  ОСОБА_1  припинено виплату допомоги по безробіттю. Крім цього, сума отриманої допомоги за період з 1.03.2018р. в розмірі 1133 грн. 77 коп. добровільно повернута відповідачем позивачеві. (а.с. 35, 37).
Крім цього, з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.10.2018 за №20876/06-24 та Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №37 від 06.11.2018 року вбачається, що, ОСОБА_1 з 1.01.2018 року перебуває на обліку як отримувач пенсії за вислугу років та йому призначено пенсію з 01.01.2018р.
Згідно із п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.44 вказаного Закону зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.
Згідно п.13 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.
За ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Зважаючи на вказані вимоги закону неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.      
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 31.12.2017 року був звільнений з посади прокурора відділу організації представництва інтересів громадян або держави в суді та при виконанні судових рішень військової прокуратури Західного регіону України та календарна вислуга років станом на 31.12.2017 року складає 23 роки 6 місяців 1 день (копія наказу про звільнення» №740 від 29.12.17. а.с. 32).
Відтак, позивач мав право на пенсію за вислугою років з 01.01.2018 року, що достовірно було відомо йому особисто та визнано і Органом пенсійного фонду, тобто було безспірним.
Тому у судів першої та апеляційної інстанції не було підстав для застосування постанов Верховного Суду від 3 вересня 2018 року у справі №127/3669/17-ц та від 22 травня 2019 року у справі №127/3659/17 та відповідно підстав для відмови в позові.
Крім цього, слід вважати безпідставним посилання ОСОБА_1 на те, що він звернувся із заявою про отримання пенсії із затримкою лише у лютому 2018 року, оскільки дана обставина не вказує на те, що він не мав права на отримання такої пенсії станом на 1.01.2018р., що визнано і Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Львівській області та підтверджується протоколом за пенсійною  справою – 1301017087 (Міноборони) від 1.01.2018. (а.с. 33). Відповідно його звернення за отримання пенсії пізніше, однак з перерахунком йому такої з 1.01.2018 року не надавало йому права на отримання допомоги за безробіттям. Тим більше вини у затримці його звернення за отриманням пенсії немає ні у позивача, ні у Пенсійного фонду.
Враховуючи вказане, у позивача були відсутні підстави для виплати відповідачу допомоги по безробіттю, оскільки такий мав право на пенсію за вислугу років з 1.01.2018р., хоч і реалізував таке право і з певною затримкою.
       Окрім того, колегія суддів не бере до уваги постанови Верховного Суду, на які посилається апелянт, оскільки такі стосуються інших правовідносин, які врегульовані іншими законами.
Вказані вище висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають також і правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №545/164/17 (провадження №61-26934св18)
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу – відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15 квітня 2019 року – залишити без змін.
Стягнути із  ОСОБА_1 2643 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 червня 2019 року до ухвалення судового рішення по справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 16 квітня 2020 року.
Головуючий:                                                                                              Я.А. Левик
               Судді:                                                                                                Ю.Р. Мікуш
                                                                                                                М.М. Шандра