ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/7381/19	

головуючий суддя І інстанції – Кучма К.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року в адміністративній справі № 160/7381/19 за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління ДФС у Дніпропетровській області,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про опис майна у податкову заставу і акту опису майна,- 

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, в якому просив:  
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 15.02.2019 року № 20895-5353-0464 (форма “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: “Земельний податок з фізичних осіб 18010700 за 2019 рік у розмірі 320 972,01 грн.; від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464 (форма “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: “Земельний податок з фізичних осіб 18010700” за 2018 рік у розмірі 320 972,01 грн.; від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464/1 (форма “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: “Земельний податок з фізичних осіб 18010700” за 2017 рік у розмірі 320 972,01 грн.;
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17.08.2018 року № 91770-17/64 про опис майна у податкову заставу;
- визнати протиправним та скасувати акт опису майна № 29/2408401117/53-64 від 19.02.2019 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано  податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464, №910132-1319-0464/1 та від 15.02.2019 року №20895-5353-0464, прийняті Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17.08.2018 року № 91770-17/64 про опис майна у податкову заставу.
В задоволенні решти позову – відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпровська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення та рішення про опис майна у податкову заставу були прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування. Зауважено, що у належному позивачу свідоцтві платника єдиного податку, видів економічної діяльності, які передбачають використання землі - не зазначено.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1  було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представники Дніпровської міської ради та відповідача у справі в судовому засіданні просили задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має у власності об`єкт нерухомості: нежитлова будівля (комплекс) загальною площею 1891,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу комплексу від 26.03.2004 року №1392, який розташований на земельній ділянці площею 0,3638 га.
З огляду на викладене, відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення відносно позивача з земельного податку від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464/1 за 2017 рік у розмірі 320 972,01 грн., від 27.04.2018 року №910132-1319-0464 за 2018 рік у розмірі 320 972,01 грн., від 15.02.2019 року №20895-5353-0464 за 2019 рік у розмірі 320 972,01 грн.
Відповідно до даних ІТС «Податковий блок» по ФОП ОСОБА_1 станом на 31.01.2019 р. обліковується податковий борг по земельному податку з фізичних осіб у сумі 616 386,65 грн., який виник внаслідок несплати зобов`язань з плати за землю, в тому числі:
- згідно податкового повідомлення-рішення № 910132-1319-0464 від 04.06.2018 р. в сумі 320 972,01 грн. з граничним терміном сплати 03.08.2018 р., яке зменшено за рахунок переплати в ІКП в сумі 49 909 грн. та станом на 19.02.2019 р. становить 280 660,18 грн.;
- несплати у встановлений термін суми грошового зобов`язання нарахованого контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення № 910132-1319-0464/1 від 27.04.2018 р. в сумі 320 972,01 грн. з граничним терміном сплати 03.08.2018 р.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 17.08.2018 року № 91770-17/64. 
Відповідачем на підставі інформаційних даних Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області складено акт опису майна від 19.02.2019 р. №29/2408401117/53-64, який зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 21.02.2019 р. 
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень та рішення про опис майна у податкову заставу та акту опису майна, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464, №910132-1319-0464/1 та від 15.02.2019 року № 20895-5353-0464, а також рішення про опис майна у податкову заставу винесені не у спосіб передбачений чинним законодавством, а отже підлягають скасуванню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а отже рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено, колегією суддів не переглядається.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 
У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).
Аналогічним чином перехід права власності та права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України, платниками податку є:  власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Згідно ст. 270 Податково кодексу України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
При цьому в розумінні наведених вище норм обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи-власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от: набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.
В свою чергу, відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
За змістом пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Пунктом 269.2 статті 269 Податкового кодексу України також визначено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля/споруда без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.
Тобто, в розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1  статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1         статті 297 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.
Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.01.2019 року по справі № 826/25591/15, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень була наявність у позивача у власності об`єкту нерухомого майна, а саме комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 та відсутності правових підстав для звільнення позивача від сплати земельного податку.
Колегія суддів апеляційного суду, встановивши зміст спірних правовідносин, не погоджується з вказаними висновками податкового органу, з огляду на наступне.
Так, відповідно до договору купівлі-продажу комплексу від 27.08.2003 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» продало, а гр. ОСОБА_1 купив комплекс загальною площею 1891.30 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: літ. А-3, літ. а1-а4 – будівля майстерні, загальною площею 1035.20 кв.м., літ. Б-1 – склад, загальною площею 506.8 кв.м., літ. В-1 – гаражі загальною площею – 191.8 кв.м., Г-1 – гаражі загальною площею 157.5 кв.м.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.01.2012 року є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 .
Відповідно до вказаного свідоцтва, видами господарської діяльності позивача є: 52.24 транспортне оброблення вантажів, 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 45.20 Технічне обслуговування.
З довідки від 26.07.2019 року вбачається, що належний позивачу комплекс нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .  використовується позивачем для здійснення господарської діяльності згідно КВЕД 45.20 – технічне обслуговування та ремонт автомобілів, а саме для розміщення  СТО (станції технічного обслуговування),  а також для зберігання автокрану та погружчика, які необхідні для здійснення діяльності згідно КВЕД 52.24 – транспортна обробка вантажу. Наведене нежитлове приміщення також використовується як складське для зберігання товарно-матеріальних цінностей, які використовуються у господарській діяльності (а.с. 26-32).
Відтак, з зазначених обставин справи вбачається, що об`єкт нерухомого майна, а саме комплексу, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Дніпропетровськ, вул. Журналістів, буд АДРЕСА_1 Д безпосередньо використовується позивачем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, у власній господарській діяльності, що за приписами ст. 297 Податкового кодексу України свідчить про звільнення позивача від сплати земельного податку.
В свою чергу, відповідачем, на якого в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, в межах даної справи не було надано до суду жодних належних, достатніх та достовірних доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували невикористання позивачем земельної ділянки, розташованої за адресою:                                                               АДРЕСА_2 . Дніпропетровськ, вул. Журналістів, буд. АДРЕСА_1 Д на якій розміщено комплекс нежитлових об`єктів  у власній господарській діяльності та, як наслідок, наявності у останнього обов`язку по сплаті земельного податку.
При цьому, що стосується посилань представника відповідача на те, що позивач не оформлював наведену земельну ділянку у власність або оренду, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у останнього, як власника придбаної нерухомості, виник обов`язок щодо сплати земельного податку з моменту реєстрації прав на це нерухоме майно незважаючи на  відсутність оформлення земельної ділянки.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.12.2018 року № 804/5486/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України
Таким чином, з огляду на наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464, №910132-1319-0464/1 та від 15.02.2019 року №20895-5353-0464 та необхідності їх скасування.
Що стосується правомірності прийняття відповідачем рішення від 17.08.2018 року № 91770-17/64 про опис майна у податкову заставу, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно пунктів 88.1, 88.2 ст. 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Відповідно до п.п. 89.1.2 п. 89.1, п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Як вбачається з матеріалів справи, наведене рішення було прийнято відповідачем, з огляду на наявність у позивача податкового боргу у розмірі 616386.65 грн., який виник внаслідок несплати податкових зобов`язань з плати за землю у сумі 616386.65 грн., за податковими повідомленнями-рішеннями від 15.02.2019 року № 20895-5353-0464 та від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464.
Отже, з огляду на встановлення судом протиправності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 15.02.2019 року № 20895-5353-0464 та від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем рішення від 17.08.2018 року № 91770-17/64 про опис майна у податкову заставу та необхідності його скасування.
Відносно нарахування податкових зобов`язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями на підставі даних листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що не відповідає встановленій законом формі (витяг або довідка), то колегія суддів зазначає, що чинним законодавством, зокрема пунктом 286.1 статті 286 ПК України, не встановлено певну форму, в якій Держгеокадастр повинен надати інформацію на запит контролюючого органу. Разом з тим, надання такої інформації у формі листа, у разі якщо остання відповідає відомостям ДЗК, не може бути безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення. В ході розгляду даної справи встановлено, що станом на дату надання листа, на запит відповідача, вказані у ньому відомості відповідали даним ДЗК, тому висновки суду першої інстанції в цій частині є безпідставними.
Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 27.01.2020 року № 804/886/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст.  315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року в адміністративній справі № 160/7381/19– залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення на підставі та в порядку, визначеному ч. 4 ст. 328, ст. 329 КАС України

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко