ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020                                                                                          Справа №  904/3190/19
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.
секретар судового засідання Абадей М.О.
за участю представників:
від позивача: Рязанцева А.Ф., адвокат, довіреність №01-07/252 від 17.02.2020
від відповідача: Башта В.П., головний спеціаліст, довіреність №4/4-09-01-14 від 09.01.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання "Жовтоводської міської ради" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі №904/3190/19 (суддя Ліпинський О.В.; рішення ухвалене о 13:07 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 29.11.2019)
за позовом Комунального підприємства "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання "Жовтоводської міської ради", м.Жовті Води, Дніпропетровська область
до Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, м.Жовті Води, Дніпропетровська область
про стягнення 9572961,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання" Жовтоводської міської ради (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради (надалі - відповідач) про відшкодування витрат у розмірі різниці між застосуванням затверджених Рішенням №338 тарифів, не скоригованих на зміну вартості окремих їх витрат, та економічно обґрунтованих планових витрат, а саме тарифів, затверджених Рішенням №388, і скоригованих на зміну вартості окремих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням збільшення складових тарифу на підставі законів України та підзаконних актів, в тому числі за період з 01.01.2017 по 31.05.2018 у сумі 9572961,35 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що протягом спірного періоду позивач здійснював надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових території в м. Жовті Води населенню, установам, підприємствам і організаціям за тарифами на житлово-комунальні послуги, затвердженими Виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради рішенням №338 від 15.07.2015 року "Про встановлення тарифів для населення та інших споживачів з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового фонду м. Жовті Води", які введено в дію з 01.09.2015 року (далі рішення №338).
Як вказує позивач, внаслідок фактичної зміни вартості складових тарифу, зокрема, в зв`язку із підвищенням на державному рівні вартості електричної енергії, зростання мінімальної заробітної плати, зміни у оподаткуванні, він звертався до відповідача з вимогами відносно коригування тарифів, затверджених Рішенням №338, а саме їх складових витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік їх збільшення, однак жодних змін в період з 01.09.2015 відповідачем не внесено.
За доводами позивача, у зв`язку з не прийняттям відповідачем на протязі з 01.09.2015 року рішення про коригування тарифів по тих складовим, які були збільшені у вищезазначений період на підставі законів України та підзаконних актів, позивач поніс матеріальні витрати від застосування не скоригованих на зміну вартості економічно обґрунтованих витрат тарифів, затверджених Рішенням №338, в тому числі за період з 01.01.2017 по 31.05.2018 у сумі 9572961,35 грн., стягнення яких вимагає в судовому порядку.
З точки зору матеріального закону, вимоги позивача про стягнення заявлених до стягнення витрат, обґрунтовані нормами ч. 10 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", положеннями Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011, ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 509, 525, 526, 617 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 218 Господарського кодексу України, ст. 56 Конституції України.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність факту протиправної бездіяльності виконкому Жовтоводської міської ради щодо не проведення перегляду/коригування тарифів, затверджених Рішенням № 338, оскільки саме позивач не надав повного пакету документів, необхідного для такого коригування, а також, недотримався вимог чинного законодавства щодо доведення до споживачів інформації про зміну тарифів. При цьому, відповідач зазначає, що позивач не оскаржував дії/бездіяльність відповідача стосовно не проведення коригування тарифів в установленому законом порядку.
Крім того, обґрунтовуючи свої заперечення проти заявленого позову, відповідач зазначав, що позивач не звертався до виконкому із заявою про проведення коригування тарифу протягом спірного періоду (з 01.01.2017 по 31.05.2018), що виключає підстави для задоволення вимог про відшкодування витрат, понесених підприємством протягом вказаного періоду.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі №904/3190/19 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Означене рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що судом встановлено, що починаючи з листопада 2015 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо проведення коригування тарифу, затвердженого рішенням №338 та подавав розрахунки коригування тарифів відповідно до цінових змін складових витрат, які не розглянуті відповідачем по суті. Водночас, доказів подачі органу місцевого самоврядування розрахунків витрат від застосування не скоригованих тарифів, в порядку та з дотриманням вимог відповідного розділу Порядку формування тарифів з утримання будинків і споруд та при будинкових територій №869 від 01.06.2011 року, позивач суду не надав, що свідчить про передчасність звернення з даним позовом до суду, адже недоотримання позивачем визначеної законодавством процедури, виключало підстави для прийняття відповідачем відповідного рішення, в тому числі щодо джерела відшкодування таких витрат, що перебуває в його дискреційних повноваженнях.
Не погодившись з означеним рішенням, Комунальне підприємство "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання" Жовтоводської міської ради (позивач) звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі №904/3190/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач стверджує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, тому що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, в рішенні не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку "про передчасність звернення з даним позовом до суду", оскільки помилково застосував до спірних правовідносин норми частини 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"; не застосував норми частини 10 статті 31 цього Закону; не зважив на колізію між нормами пункту 7 частини 1 статті 21 та частиною 10 статті 31 цього Закону; застосував норми Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 за №870, яка ще не існувала на момент виникнення спірних взаємовідносин і вступила в дію з 23.03.2018.
Позивач вказує, що на час проведення процедури коригування тарифів та підготовки Проекту рішення про коригування тарифів, а саме в період з листопада 2015 року по 23.03.2017 діяв Порядок №869 в редакції без доповнень, внесених Постановою №870. За цим Порядком до 23.02.2018 до складу тарифу не включались витрати на відшкодування втрат виконавців, що виникли протягом періоду розгляду тарифів; не існувало в правовому полі переліку документів, які позивач повинен був надати відповідачу при встановленні чи коригуванні встановлених тарифів; законодавчо не було передбачено, щоб розрахунок розміру втрат виконавців подавався на погодження органу місцевого самоврядування тощо.
Позивач вважає, що оскільки зміни до Порядку №869 набули чинності з 23.03.2018, тобто вже після 23.03.2017 - дати прийняття відповідачем рішення про відмову в коригуванні тарифів, застосування судом до спірних правовідносин пунктів 39-47 Порядку №869, які набрали чинності з 23.02.2018, суперечить приписам частини 1 статті 5 Цивільного кодексу України.
До того ж, позивач вказує, що при обґрунтуванні рішення суд першої інстанції посилається на взаємовиключні обставини, не зазначив мотивів відхилення наданих позивачем доказів, як от претензії позивача в якості доказу факту подання відповідачу розрахунків коригування тарифів, що були додані до претензії.
Позивач наголошує на тому, що відповідач за результатами розгляду заяв позивача про погодження коригування тарифів міг прийняти лише одне із двох рішень: про погодження коригування тарифу або відмову у такому погодженні. Однак відповідач усунувся від своїх повноважень щодо прийняття своєчасного рішення.
Позивач вказує, що наразі висновком експерта підтверджено обґрунтованість розрахунку суми матеріальних втрат у розмірі різниці між застосуванням затверджених Рішенням №338 тарифів, не скоригованих на зміну вартості окремих витрат, та економічно обґрунтованих планових витрат, а саме тарифів, затверджених Рішенням №338, і скоригованих на зміну вартості окремих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням збільшення складових тарифів на підставі законів України та підзаконних актів, в тому числі за період з 01.01.2017 по 31.05.2018 в сумі 9572961,35 грн.
Виконавчий комітет Жовтоводської міської ради (відповідач) у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що заперечує на її задоволенні, оскільки вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі №904/3190/19 прийнято при повному з`ясуванні всіх обставин справи, які мають значення для справи, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
На підтвердження своїх заперечень відповідач зазначає, що Порядок №869, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 №870 було доповнено розділом "Відшкодування втрат виконавців, які виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом місцевого самоврядування". Предметом позовних вимог є відшкодування витрат за період з 01.01.2017 по 31.05.2018. Таким чином, як вважає відповідач, Постанова №870 існувала у спірний період та мала бути застосована до вимог КП ВЖРЕО.
Також відповідач вказує, в апеляційній скарзі апелянт робить наголос на колізіях у законодавстві, здійснюючи порівняння різних норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги", які були прийняті у різні роки (у 2004, у 2012), при цьому не пояснює яким чином це відноситься до позовних вимог за період 2017 - 2018 роки.
Апелянт також здійснює посилання на рішення відповідача від 23.05.2008 №290 "Про затвердження тарифів для населення та інших споживачів з утримання будинків, споруд та при будинкових територій житлового фонду м. Жовті Води" та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 у справі №904/930/18, які взагалі не стосуються даної справи (інший предмет та правові підстави).
Відповідач вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що відсутні підстави для відшкодування витрат позивача в порядку визначеному пунктом 7 частини першої статті 21 та частини 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також вірно застосував норми частини 10 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Відповідач вказує, що матеріали судової справи містять копію претензії КП ВРЖЕО до виконавчого комітету Жовтоводської міської ради за період до 31.12.2017 з вимогою відшкодування (сплати) коштів, разом з тим претензія не містить вимоги здійснення коригування тарифів. За твердженням відповідача матеріали справи взагалі не містять доказів направлення позивачем до відповідача  заяв про коригування тарифів у спірний період (з 01.01.2017 по 31.05.2018). Тому, як вважає відповідач, враховуючи, що претензія КП ВРЖЕО не містила вимоги про коригування діючих тарифів, суд першої інстанції правомірно відхилив таку претензію.
У своїх запереченнях на відзив відповідача, позивач зазначає, що не розглядаючи протягом тривалого часу подання позивач про потребу в коригуванні тарифів на послуги та не приймаючи жодного рішення, відповідач, по суті, залишив правовідносини по коригуванню тарифів між сторонами без жодного правового визначення, в той час, як принцип правового визначення є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. При цьому позивач акцентує увагу на тому факті, що під час виникнення спірних правовідносин мав бути задіяний інший механізм відшкодування втрат підприємств, про який зазначається в роз`ясненні Міністерства фінансів України (вих. №31-06330-06/3-5/3244 від 02.02.2015) щодо здійснення видатків органами місцевого самоврядування на відшкодування різниці між розміром ціни (тарифу) на житлово-комунальні послуги, що затверджувалися або погоджувалися рішенням місцевого органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування та розміром економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
На спростування тверджень відповідача позивач посилається на те, що в матеріалах цієї судової справи є відповідні докази направлення чотирьох заяв щодо процедури коригування тарифів. До того, ж як вказує позивач, звернення щодо необхідності в коригуванні тарифів відбувалось неодноразово починаючи з 30.11.2015. Отже відповідач неодноразово порушував приписи абзацу 2 частини десятої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" щодо прийняття рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.
Позивач вказує, що розбіжності між позовними вимогами позивача, які розглядались у справі №904/5441/18 та розглядаються у справі №904/3190/19 - це спірний період, за який позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальні втрати у розмірі різниці між застосуванням затверджених Рішенням №338 тарифів, не скоригованих га зміну вартості окремих їх витрат, та економічно обґрунтованих планових витрат. У справі №904/5441/18 зазначено спірний період з 01.12.2015 по 31.12.2016, а у справі №904/3190/19 зазначено спірний період з 01.01.2017 по 31.05.2018.
У судових засіданнях представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представники відповідача заперечували на її задоволені з підстав, зазначених у відзиві.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.
Рішенням Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 15.07.2015 року №338 "Про встановлення тарифів для населення та інших споживачів з утримання будинків і споруд та при будинкових територій житлового фонду м. Жовті Води" встановлено тариф для населення та інших споживачів з утримання будинків і споруд та прибудинкової території житлового фонду м. Жовті Води (а.с.23 т.1).
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини зазначеного рішення (надалі - також Рішення №338), виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території м. Жовті Води визначено Комунальне підприємство "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання" (далі Позивач, КП ВЖРЕО).
Згідно з пунктом 2 Рішення №338, для КП ВЖРЕО встановлено рентабельність на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у розмірі 2%.
Пунктом 5 Рішення №338 визначено, що при виникненні об`єктивних обставин, що можуть призвести до зміни вартості окремих видів послуг, необхідно керуватися п. 34, 36, 37 Порядку формування тарифів з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги".
Починаючи з листопада 2015 року, позивач неодноразово звертався до Жовтоводського міського голови з проханням провести коригування тарифу, затвердженого рішенням №338, в тому числі у зв`язку зі збільшенням вартості складових тарифу (вартості електричної енергії, зростання мінімальної заробітної плати, зміни у оподаткуванні), а саме листами: від 30.11.2015 №01-07/2729, від 29.02.2015 №01-07/371, від 19.07.2016 №01-07/1264, від 01.11.2016 №01-07/2129.
До вказаних звернень було додано розрахунки коригування тарифів відповідно до цінових змін складових витрат (а.с.29-60 т.1).
За результатами опрацювання відповідних звернень, відповідач вимагав представлення додаткових документів, необхідних для розгляду спірного питання, а також, повідомляв про необхідність надання доказів офіційного оприлюднення інформації про намір здійснити коригування тарифів на послуги.
01.11.2016 позивач підготував проект рішення про коригування тарифів для населення та інших споживачів з утримання будинків і споруд та прибудинкової території житлового фонду м. Жовті Води, який передав відповідачу для подальшого його затвердження на черговому засіданні виконавчого комітету міськради.
18.11.2016 інформація щодо відкоригованого тарифу була розміщена в газеті "Жовтоводські Весті" (№47 (1658).
Як свідчить витяг із протоколу № 4 засідання Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 23.03.2017, проект рішення про коригування тарифів для населення та інших споживачів з утримання будинків і споруд та прибудинкової території житлового фонду м. Жовті Води - більшістю голосів було знято з порядку денного з метою створення робочої групи по вивченню складових тарифу, визначення по кожному будинку переліку послуг, які надаватиме підприємство шляхом підписання акту виконаних робіт.
03.11.2017 листом за №01-07/3023 позивач звернувся до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про надання роз`яснень з питань, які пов`язані з наданням послуг з управління багатоквартирним будинком та надання пільг та житлових субсидій на їх оплату (а.с.138 т.1).
Позивачем отримано лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.01.2018 №8/10-23-18, в якому надало, зокрема роз`яснення, що статтею 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, зокрема передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). У разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов`язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. (…) Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов`язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання. Порядок відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи, визначається порядком формування тарифів (а.с.135 т.1).
31.01.2018 за вих. №01-07/263 позивач пред`явив відповідачу претензію на суму 18353736,36 грн., в якій зазначив, зокрема, що за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 різниця в тарифах з утримання будинків, споруд та при будинкових територій становить 19 178 033,93 грн., а з урахуванням перерахованих на рахунок КП ВЖРЕО коштів на покриття цієї різниці становить 18353736,36 грн. (а.с.121 т.1).
У своїй відповіді від 06.02.2018 №2/4-443-0113 на претензію позивача відповідач повідомив, що для визначення розміру необхідної суми на відшкодування різниці в тарифах на послуги з утримання будинків та при будинкових територій. Підприємство, як одержувач коштів. повинно надати документи, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 (а.с.123 т.1).
Листом від 15.02.2018 №01-07/443 позивач надав відповідачу відповідь, в якій вказує, що відповідач помилково посилається на Постанову Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011, а згідно пункту 5 Рішення №338 слід керуватися пунктами 34, 36, 37 Порядку формування тарифів з утримання будинків споруд та при будинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги". Наполягає при цьому, що виконавчому комітету підприємством наданий весь об`єм документів та доказів постійних витрат підприємства за період 2015 - 2017 роки, що виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів як до прийняття Рішення №338 (за період з січня по серпень 2015 року), так і після  прийняття цього рішення - за період з вересня 2015 року по грудень 2017 року (а.с.126 т.1).
Листом від 20.02.2018 №2/4-610-0113 Жовтоводська міська рада повідомила позивача, що з метою належного розгляду претензії КП ВЖРЕО слід у строк до 28 лютого 2018 року надати до Жовтоводської міської ради відсутні документи, а саме договори зі споживачами послуг, що надаються КП ВЖРЕО з утримання будинків, споруд та при будинкових територій (а.с.130 т.1).
Листом від 15.03.2018 №01-07/637 позивач на виконання п.9.3. протоколу №1 від 15.02.2018 засідання балансової комісії з аналізу фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та закладів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Жовті Води надав інформацію про фінансовий стан підприємства та причини збитковості, вказавши на бездіяльність міської влади стосовно своєчасного встановлення та коригування тарифів для населення та інших споживачів з утримання будинів і споруд та при будинкових територій на протязі 2015-2017 років (а.с.116 т.1).
28.04.2018 за вих. №01-07/952 позивач пред`явив претензію на суму 1690123,80 грн., в якій просив винайти кошти для виплати різниці в тарифах з утримання будинків і споруд та при будинкових територій за період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року (а.с.117 т.1).
Листом від 31.05.2018 №01-07/1106 позивач надав відповідачу інформацію стосовно показників фінансово-господарської діяльності підприємства (а.с.109 т.1).
Листом від 13.06.2019 №01-07/1063 позивач звернувся до судового експерта з економічної експертизи Лішко Л.М. з проханням провести експертне економічне дослідження та дати відповідь на поставлене питання: "Чи є обґрунтованим розрахунок суми матеріальних втрат у розмірі різниці між застосуванням затверджених Рішенням №338 тарифів, не скоригованих на зміну вартості окремих їх витрат, та економічно обґрунтованих планових витрат, а саме тарифів, затверджених Рішенням №338, і скоригованих на зміну вартості окремих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням збільшення складових тарифів на підставі законів України та підзаконних актів, в тому числі за період з 01.01.2017 по 31.05.2018 у сумі 9572961,35 грн." (а.с.137 т.1).
За результатами проведення експертного економічного дослідження судовим експертом ОСОБА_1 складений висновок № 07-19 від 12.07.2019 (а.с.199-248 т.3, том 4, 1-153 т.4).
Залишення відповідачем без задоволення неодноразових звернень та вимог позивача про відшкодування різниці в тарифах з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій спонукало позивача до звернення із позовом до відповідача про стягнення цих коштів в судовому порядку.
В підтвердження обґрунтованості розміру заявлених до стягнення витрат з різниці в тарифах, позивач надав суду висновок судового експерта Лішко Л.М. за №07-19 від 12.07.2019 про результати проведення експертного економічного дослідження.
Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування збитків, що спричинені комунальному підприємству внаслідок виконання рішень органу місцевого самоврядування, яким затверджено тарифи з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, які не покривають витрати виконавця цих послуг.
Відповідно до частини 1 - 3 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).
За приписами частини дев`ятої статті 78 Господарського кодексу України збитки, завдані комунальному унітарному підприємству внаслідок виконання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, підлягають відшкодуванню зазначеними органами добровільно або за рішенням суду.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин - далі Закон України "Про житлово-комунальні послуги"), виконавець має право на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Згідно з частиною четвертою статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов`язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.
Частиною десятою статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів.
Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов`язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.
Порядок відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи, визначається порядком формування тарифів.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних втрат, що виникли через різницю в застосуванні тарифів, затверджених відповідачем, та економічно обґрунтованих, суд першої інстанції виходив із того, що системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що право на відшкодування витрат у вигляді різниці між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг, виконавець послуг отримує лише в таких випадках:
I) рішенням органу місцевого самоврядування встановлено економічно необґрунтовані тарифи;
II) надання послуг за такими тарифами не дозволяє виконавцю отримувати прибуток від надання житлово-комунальних послуг;
ІII) втрати від застосування не скоригованих цін/тарифів, виникають в період до встановлення скоригованих цін/тарифів, і лише в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року №869.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на принципі регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.
Частиною третьою статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).
За приписами частини другої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", саме виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.
Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення", державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).
Частинами 7 та 9 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається. Спори щодо формування та встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вирішуються в судовому порядку.

Як встановлено судом першої інстанції тарифи на послуги з утримання будинків і споруд відповідних територій у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Жовті Води встановлені рішенням виконавчого комітету від 15.07.2015 №338, яким для позивача передбачено рентабельність послуг на рівні 2%.
Вказане рішення є чинним, а отже, з огляду на приписи статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" - обов`язковим для позивача.
Доказів вставлення рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №338 економічно необґрунтованих тарифів суду не надано.
Економічна обґрунтованість таких тарифів також не оскаржувалась позивачем відповідно до частини дев`ятої статті 31 Закону України Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
З огляду на викладені обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для відшкодування витрат позивача в порядку, визначеному пунктом 7 частини першої статті 21 та частини четвертої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відсутні.

Щодо відшкодування витрат позивача на підставі частини десятої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", як витрат від застосування не скоригованих цін/тарифів, що виникли в період до їх коригування органом місцевого самоврядування, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пунктів 39, 40 розділу "Відшкодування втрат виконавців, які виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом місцевого самоврядування" Порядку формування тарифів з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869, для встановлення тарифу на послуги виконавець подає органу місцевого самоврядування заяву про встановлення тарифу і розрахунок тарифу на планований період за встановленими таким органом формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення.
Планований період - період тривалістю 12 місяців, на який здійснюється формування тарифу на послуги.
Розгляд розрахунків тарифів, поданих виконавцем, здійснюється органом місцевого самоврядування протягом одного календарного місяця, а у разі коригування тарифів - протягом десяти календарних днів з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном.
Згідно з пунктами 42, 43 розділу "Відшкодування втрат виконавців, які виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом місцевого самоврядування" Порядку №869, розрахунок втрат виконавців, які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом місцевого самоврядування (далі - втрати виконавців), здійснюється виконавцем. Розмір втрат виконавців визначається виходячи з витрат, понесених виконавцем на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій протягом періоду, який починається з дня подання виконавцем до органу місцевого самоврядування заяви про встановлення тарифів до дня введення в дію тарифів, включаючи період розгляду розрахунків тарифів (але не більше періоду, визначеного у пункті 40 цього Порядку), встановлення та їх оприлюднення. Витрати, на основі яких визначаються втрати виконавців, розраховуються згідно з вимогами цього Порядку за окремими складовими тарифу на послуги, вартість яких змінюється на загальнодержавному рівні.
Розрахунок розміру втрат виконавців подається на погодження органу місцевого самоврядування протягом десяти календарних днів з дня введення в дію тарифів.
Орган місцевого самоврядування погоджує зазначений розрахунок протягом одного календарного місяця.
Орган місцевого самоврядування може відмовити у погодженні розміру втрат виконавцю лише у випадку, коли вони є необґрунтованими, розрахунок здійснено на основі недостовірних даних або такий розрахунок поданий на погодження з порушенням строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.
Пунктами 44, 45, 46, 47 розділу "Відшкодування втрат виконавців, які виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом місцевого самоврядування" Порядку №869 визначено, що втрати виконавців включаються до складу тарифів під час наступного (чергового) перегляду органом місцевого самоврядування тарифів на ці послуги, крім випадку, коли відшкодування таких втрат здійснюється за рахунок відповідного місцевого бюджету.
У разі коли відшкодування втрат виконавців здійснюється за рахунок місцевого бюджету, виконавець під час наступного (чергового) звернення до органу місцевого самоврядування за встановленням тарифу подає разом з розрахунками, підтвердними матеріалами і документами копію рішення органу місцевого самоврядування, яким передбачено відповідні видатки у місцевому бюджеті, та зазначає про це у заяві про встановлення тарифів.
У разі включення втрат виконавців до складу тарифів уповноважений орган встановлює тариф з урахуванням втрат виконавців, визначаючи при цьому період його дії, а також тариф, який повинен застосовуватися після закінчення періоду відшкодування втрат виконавців.
Інформація про розмір втрат виконавців у разі включення їх до складу тарифів відображається у структурі тарифів на послуги.
Під час перегляду (у тому числі коригування) тарифів на послуги у період, протягом якого проводиться відшкодування втрат виконавців, орган місцевого самоврядування здійснює їх перерахування на основі наданих виконавцем розрахунків, враховуючи частину втрат, яка відшкодована, та частину втрат, яка підлягає відшкодуванню в подальшому.
Таким чином, нормативними актами, що регулюють спірні правовідносини визначено відповідний механізм відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, у тому числі витрат від застосування не скоригованих цін/тарифів, який передбачає:
- порядок розрахунку таких втрат;
- строки і порядок подачі розрахунків на погодження органу місцевого самоврядування;
- строки та порядок їх розгляду органом місцевого самоврядування;
- джерела відшкодування, зокрема, шляхом включення до складу тарифів під час наступного (чергового) перегляду тарифів, або їх відшкодування за рахунок місцевого бюджету на підставі рішення органу місцевого самоврядування, що передбачає відповідні видатки місцевого бюджету.
Як встановлено судом першої інстанції, починаючи з листопада 2015 року, позивач неодноразово звертався до відповідача вимогами щодо проведення коригування тарифу, затвердженого Рішенням №338 та подавав розрахунки коригування тарифів відповідно до цінових змін складових витрат, які не розглянуті відповідачем по суті.

Водночас суд першої інстанції встановив що доказів подачі органу місцевого самоврядування розрахунків витрат від застосування не скоригованих тарифів, в порядку та з дотриманням вимог відповідного розділу Порядку формування тарифів з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №869 від 01.06.2011 року, позивач суду не надав, що свідчить про передчасність звернення з даним позовом до суду, адже недотримання позивачем визначеної законодавством процедури, виключало підстави для прийняття відповідачем відповідного рішення, в тому числі щодо джерела відшкодування таких витрат, що перебуває в його дискреційних повноваженнях.
З урахуванням встановлених обставин, заявлені позивачем вимоги були відхилені судом першої інстанції в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з таких мотивів.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що в момент прийняття відповідачем Рішення №338, про введення в дію з 01.09.2015 тарифів для населення та інших споживачів з утримання будинків і споруд та при будинкових територій житлового фонду м.Жовті Води, встановленні цим органом місцевого самоврядування ціни (тарифи) були визначені в розмірі не нижче обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання), оскільки це не спростовано наявними в матеріалах справи доказами.
Разом із цим наявними в матеріалах справи розрахунками позивача підтверджено, що в подальшому внаслідок фактичної зміни вартості складових такого тарифу, зокрема, в зв`язку із підвищенням на державному рівні вартості електричної енергії, зростання мінімальної заробітної плати, зміни у оподаткуванні, визначені Рішенням №338 тарифи стали нижчими від обґрунтованих витрат позивача на виробництво (надання) відповідних послуг.
Так як убачається з розрахунків позивача, різниці між встановленим розміром тарифів та економічно обґрунтованими плановими витратами на виробництво житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2017 по 31.05.2018, який здійснено з урахуванням виключення у певні періоди будинків, в яких позивач (в певний період) припинив надання житлово-комунальних послуг у зв`язку зі створенням в цих будинках об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, становить суму 9572961,35 грн.
Наявність означеної різниці в тарифах на суму 9572961,35 грн. за період з 01.01.2017 по 31.05.2018 підтверджено в матеріалах справи також Висновком економічного експертного дослідження №07-19 від 12.07.2019, проведеного судовим експертом ОСОБА_1 .
Таким чином, позивач довів наданими в матеріали справи доказами, а відповідач зі своєї сторони не спростував тієї обставини, що протягом спірного періоду позивач зазнав втрат у зв`язку з наданням послуг за тарифами, які не відповідали обґрунтованим витратам підприємства на їх виробництво (надання).

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що матеріалами справи підтверджені факти того, що позивач неодноразово звертався до відповідача із пропозиціями про ініціювання процедури та ухвалення рішення про корегування тарифів, однак останній ухилився від їх розгляду у встановленому законами України порядку.
Так, відповідно до абзаців першого та другого частини десятої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів.
Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов`язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.
Відповідно до частини першої статті 59 статті Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Зі своєї сторони відповідач не надав в матеріали справи доказів прийняття на означені вище звернення позивача будь-якого рішення (питання знято з розгляду).
Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем документів, необхідних для розгляду його пропозиції про зміну тарифів, за процедурою, яка визначена Порядком №869, з чим погодився й суд першої інстанції, то колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані та вважає помилковими висновки місцевого господарського суду, оскільки судом не враховано, що процедура підготовки проекту рішення щодо коригування тарифів закінчилась 23.03.2017, а відтак при оцінці правомірності дій сторін слід застосовувати положення Порядку №869 в редакції, яка була чинною на момент саме у цей період часу.
Так, у пункті 36 розділу "Коригування тарифів на послуги" Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 (в редакції від 01.01.2016), зазначено, що метою коригування тарифів, що розраховуються згідно з цим Порядком, є забезпечення відшкодування у повному обсязі економічно обґрунтованих планованих витрат, що враховуються під час визначення повної собівартості послуг, планованого прибутку та податку на додану вартість.
Механізм коригування тарифів на послуги запроваджується у разі, коли протягом строку дії таких тарифів змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства, Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси.
Коригуванню підлягають лише складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), що сприятиме забезпеченню економічної обґрунтованості та прозорості запровадження механізму коригування тарифів на послуги.
Отже, означений Порядок №869 (в редакції станом на 01.01.2016) не встановлював процедури, яку було запроваджено в подальшому після внесення змін до цього Порядку шляхом доповнення його положень розділом "Відшкодування втрат виконавців, які виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом місцевого самоврядування", згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №870 від 15.11.2017.
Таким чином, на час проведення процедури коригування тарифів та підготовки проекту рішення відповідача про корегування тарифів, а саме в період з листопада 2015 року по 23.03.2017 діяв Порядок №869 в редакції, яка не встановлювала певного переліку документів, які позивач повинен був надати відповідачу  при встановленні чи коригуванні встановлених тарифів, законодавчо не було передбачено, щоб розрахунок розміру втрат виконавця подавався на погодження органу місцевого самоврядування тощо.
Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відтак, суд першої інстанції, посилаючись на не надання позивачем суду під час розгляду цієї справи доказів подачі органу місцевого самоврядування розрахунків витрат від застосування не скоригованих тарифів, в порядку та з дотриманням відповідного розділу Порядку формування тарифів з утримання будинків і споруд та при будинкових територій  №869 від 01.06.2011 року в редакції, яка набула чинності з 23.02.2018, та визнавши передчасним звернення позивача до суду із даним позовом, помилково застосував норми до спірних правовідносин норми законодавства, які не підлягають застосуванню. В силу приписів статті 5 Цивільного кодексу України.
Тому за встановлених обставин колегія суддів погоджується з доводами позивача, що оскільки зміни до Порядку №869 набули чинності з 23.03.2018, тобто через один рік після дати прийняття відповідачем рішення про відмову в коригуванні тарифів (23.02.2017), застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень пунктів 39-47 Порядку №869, суперечить приписами частини 1 статті 5 Цивільного кодексу України.
Щодо встановлених судом фактів подальших неодноразових звернень позивача до відповідача, зокрема й з претензією від 28.04.2018 за вих. №01-07/592, в яких просив відповідача, як орган місцевого самоврядування, винайти кошти для виплати різниці в тарифах з утримання будинків і споруд та при будинкових територій та надавав відповідні розрахунки, тобто продовжував звертатися до відповідача в той час, як вже було запроваджені в дію положення пунктів 39-47 Порядку №869 в редакції, що набрала чинності з 23.03.2018, то така обставина не впливає на правову оцінку дій сторін спору, спірні правовідносини яких розглядаються судом в межах періоду з 01.01.2017 по 31.05.2018, а в  основі яких є посилання позивача на не прийняття 23.03.2017 відповідачем відповідного рішення про зміну (корегування) тарифів.
Відносно заперечень відповідача стосовно того, що позивачем не надано документів, що використовувались під час проведення розрахунку коригування тарифу, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що жодним нормативно-правовим актом, який діяв на момент спірних правовідносин, не було передбачено визначеного переліку необхідних документів, подання яких було обов`язковим при зверненні з питанням до відповідного органу щодо коригування тарифів.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач при кожному своєму зверненні до відповідача у своїх письмових обґрунтуваннях причин коригування тарифу посилалось на нормативно-правові акти, якими керувалось при розрахунку коригування тарифів з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій житлового фонду м. Жовті Води.
Цими нормативними актами, зокрема, є Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 №80-VII, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №220 від 26.02.2015 "Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню", постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги".
Отже, зазначеними актами в спірний період встановлювались тарифи, здійснювалось ціноутворення різних видів послуг для населення, встановлені на законодавчому рівні показники яких і були взяті позивачем при здійсненні розрахунку матеріальних втрат, оскільки відповідачем не було здійснено коригування тарифів на неодноразові звернення позивача стосовно цього.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частина перша статті 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Як зазначалося вище судом, відповідно до пункту 7 частини першої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин - далі Закон України "Про житлово-комунальні послуги"), виконавець має право на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позивачем при звернення з даним позовом до суду обрано належний спосіб захисту з огляду на те, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення матеріальних втрат у розмірі різниці між застосуванням затверджених Рішенням №338 і скоригованих на зміну вартості окремих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням збільшення складових тарифів, позивач отримує ефективне відновлення порушеного права.
За встановлених судом апеляційної інстанції обставин колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача в судовому порядку про відшкодування витрат у розмірі різниці між застосуванням затверджених Рішенням №338 тарифів, не скоригованих на зміну вартості окремих їх витрат, та економічно обґрунтованих планових витрат, а саме тарифів, затверджених Рішенням №388, і скоригованих на зміну вартості окремих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням збільшення складових тарифу на підставі законів України та підзаконних актів, в тому числі за період з 01.01.2017 по 31.05.2018 у сумі 9572961,35 грн.
Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За частиною другою статті 277 Господарського процесуального кодексу України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з повноваженнями, визначеними в пункті 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини цієї справи колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду цієї справи знайшли підтвердження доводи апелянта про невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм  матеріального права, що є підставою для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення, яким позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення суми 9572961,35 грн. на відшкодування втрат від застосування не скоригованих цін/тарифів за період з 01.01.2017 по 31.05.2018 - слід повністю задовольнити.
Звертаючись із даним позовом до відповідача позивач сплатив суму 143594,42 грн. судового збору та поніс витрати в сумі 27789,00 грн. на економічну експертизу, а також в сумі 23250,00 грн. на професійну правничу допомогу. Також у зв`язку з переглядом справи  у суді апеляційної інстанції позивач сплатив судовий збір в сумі 215392,50 грн. В апеляційній скарзі відповідач просить покласти на відповідача усі судові витрати. 
Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Стаття 129 Господарського процесуального кодексу України визначає порядок розподілу судових витрат, згідно з яким судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини першої статті 129 зазначеного Кодексу).
За приписами частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Враховуючи на результати вирішення спору, колегія суддів покладає на відповідача усі витрати позивача, які понесені останнім у зв`язку з розглядом цієї справи судом першої інстанції та її переглядом в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277 ч. 1 п. 3 та 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання "Жовтоводської міської ради" - задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі №904/3190/19 скасувати повністю та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Комунального підприємства "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання "Жовтоводської міської ради" - задовольнити.
Стягнути з Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради на користь Комунального підприємства "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання "Жовтоводської міської ради" суму 9572961,35 грн. на відшкодування втрат від застосування не скоригованих цін/тарифів.
Стягнути з Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради на користь Комунального підприємства "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання "Жовтоводської міської ради" судові витрати в сумі 143594,42 грн. судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та судові витрати в сумі 215392,50 грн. судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 27789,00 грн. витрат на експертизу та 23250,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 12.06.2020.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                    Л.П. Широбокова

Суддя                                                                                                    Е.В. Орєшкіна