ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/5756/19		
Провадження № 22-ц/821/639/20		
категорія: на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І., 
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В. 

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Уманчанка»;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманчанка» про встановлення факту припинення трудових відносин, у складі: головуючого судді Кормана О. В.,

в с т а н о в и в :

10 грудня 2019 року позивач звернулася в суд з указаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Уманчанка» від 25 березня 2013 року позивача обрано директором вказаного Товариства, про що зроблено відповідний запис у його трудовій книжці.
Згідно до п. 8.2. Статуту ТОВ «Уманчанка» директор Товариства призначається зборами учасників терміном на п`ять років з правом продовження повноважень за рішенням зборів. 
Рішенням загальних зборів Товариства від 09 жовтня 2018 року, на підставі положень його Статуту, позивача повторно обрано директором Товариства. 
Разом з тим, ОСОБА_1 на даний час немає можливості виконувати обов`язки директора Товариства, а тому 20 вересня 2019 року ним було подано до відповідача заяву про звільнення з посади директора ТОВ «Уманчанка» за власним бажанням, мотивовану важким станом здоров`я, пенсійним віком та зміною постійного місця проживання.
З огляду на необхідність підпису директора Товариства на банківських документах та враховуючи те, що відомості про нього, як про директора, внесені до ЄДРЮОФОП, він був вимушений на один день вийти на роботу та поставити підпис на відповідних документах, після чого в той же день, 12 листопада 2019 року, ОСОБА_1 видано наказ №_-к/тм «Про виконання обов`язків директора ТОВ «Уманьчанка», в якому, зокрема, зазначено, що обов`язки директора покладаються на заступника директора Товстоноса Г. О. від 12 листопада 2019 року. Крім того, цього ж дня позивач подав заяву до відповідача про своє звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 
За викладеного, просив: встановити факт припинення його трудових відносин на посаді директора ТОВ «Уманчанка» з 20 вересня 2019 року; зобов`язати уповноважену особу відповідача внести відповідні записи в його трудову книжку про припинення трудових відносин на посаді директора ТОВ «Уманчанка» з 20 вересня 2019 року; подати інформацію Державному реєстратору про державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу, що міститься в ЄДРЮОФОП.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Уманчанка» про встановлення факту припинення трудових відносин, залишено без руху. Визначено позивачеві строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Уманчанка» про встановлення факту припинення трудових відносин, визнано неподаною та повернуто позивачу. 
Ухвала мотивована тим, що заява, подана позивачем на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, не є по суті справи заявою, яка підлягає врахуванню судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і під час подальшого розгляду справи, якщо провадження буде відкрито. Позивач, повинен був внести відповідні зміни до позовної заяви, з урахуванням недоліків, на які вказав суддя, і подати до суду належним чином оформлену позовну заяву, яка б відповідала вимогам статті 175 ЦПК України. Суддя дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, тому вона підлягає поверненню.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
При цьому скаржник зазначив, що він звернувся до суду із зазначеним позовом саме в позовному провадженні, виклавши детально зміст позовних вимог у цілком зрозумілій формі, вмотивувавши її відповідними доданими до останньої доказами. 
Однак, суд залишив поданий позов без руху, безпідставно пославшись на його необґрунтованість. 
Скаржник вважає, що скерувавши до суду відповідну заяву про виконання ним у зазначений строк недоліків наведених судом, щодо поданої ним позовної заяви, тим самим виконав ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року, а тому відповідна ухвала про повернення позовної заяви Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2020 року є необґрунтованою та такою, що порушує його право на судовий захист. 
Відповідач правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу не скористався і своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.
Згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги, зокрема, на ухвали суду, зазначені в пункті 6 частини 1 статті 353 цього Кодексу (повернення заяви позивачеві (заявникові)), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав. 
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 в позовному провадженні звернувся до ТОВ «Уманчанка» з позовом про встановлення факту припинення трудових відносин, в якості вимог просив суд: встановити факт припинення його трудових відносин на посаді директора ТОВ «Уманчанка» з 20.09.2019; зобов`язати уповноважену особу відповідача внести відповідні записи в його трудову книжку про припинення трудових відносин на посаді директора ТОВ «Уманчанка» з 20.09.2019; подати інформацію Державному реєстратору про державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу, що міститься в ЄДРЮОФОП.
Підставою для відкриття провадження у справі відповідно до норм статті 185 ЦПК України є відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху у зв`язку із наявністю в ній недоліків, які полягали в її необґрунтованості, щодо звернення з позовом саме в порядку позовного провадження та відсутності доказів підтвердження відмови акціонерів від скликання загальних зборів для вирішення питання, щодо звільнення позивача.
17 січня 2020 року позивачем на адресу суду подано заяву з викладенням доводів, щодо недоліків зазначених в ухвалі Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року. Зокрема, зазначено, що позивач звертається за захистом свого порушеного права, яке полягає у бажанні з його сторони припинити трудові відносини з відповідачем, саме в порядку позовного провадження з урахуванням наявності спору про право.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу. Мотивація ухвали зводиться до того, що подана позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не є заявою по суті справи, яка підлягає врахуванню судом. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод усі судові процедури повинні бути справедливими.
Положеннями статті 4 ЦПК України констатовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
При цьому, в статті 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.
За змістом частин 1 та 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Вимоги щодо належного оформлення позовної заяви викладені в статтях 175 - 177 ЦПК України.
Відповідно до статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги, щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду у письмовій формі і підписується позивачем або його представником. 
Позовна заява відповідно повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
При цьому, ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначити учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог (спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них). Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Отже, стаття 175 ЦПК України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.
Однак, суддею вказані норми процесуального права враховані не були, фактично суддя вдався до аналізу викладених позивачем позовних вимог, що не віднесено до компетенції судді на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).
З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Суддя на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, яка включає, зокрема, і визначення того за якими правилами позовного провадження буде розглядатися справа, не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, в разі наявності підстав визначених цивільним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 189 ЦПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.
Крім того, позивачем було додано до заяви докази, які він вважав за потрібне надати суду, якщо ж вони в послідуючому, при розгляді справи, не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
Посилання суду першої інстанції на неконкретизований виклад позивачем своїх позовних вимог, зокрема, в порядку саме позовного провадження, не може бути підставою для відмови у прийнятті позовної заяви до розгляду, оскільки ОСОБА_1 виклав свої вимоги так, як вважав за потрібне, що не може бути перешкодою в доступі до правосуддя.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У справі «Церква села Сосулівка проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. «Голдер проти Об`єднаного Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. «Беллет проти Франції», рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Відповідно до вищевикладеного, постановляючи ухвали про залишення позову без руху та в подальшому повертаючи позовну заяву на підставі статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував всіх вказаних обставин, та наразі необґрунтовано повернув позивачеві його позовну заяву.
Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, остання в силу пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а матеріали за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Уманчанка» про встановлення факту припинення трудових відносин, направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 384, 388 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманчанка» про встановлення факту припинення трудових відносин, скасувати.
Справу направити до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 06 квітня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко 

Судді:     В. Г. Бородійчук 

О. В. Карпенко