Єдиний унікальний номер 233/8661/19 
Номер провадження 22-ц/804/719/20        

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року                                                                 м. Бахмут 

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В., 
за участю секретаря Кіпрік Х.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 233/8661/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2019 року (суддя Мартиненко В.С.),

в с т а н о в и в :

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсним, в якому просила визнати недійсними угоди/договори щодо відчуження: автомобіля марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_2 до 08 жовтня 2019 року, та автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер державної реєстрації НОМЕР_3 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_4 до 08 жовтня 2019 року, стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати та витрати, пов`язані із наданням правової допомоги.
Одночасно із поданням позову до суду ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення вказаного позову, в якому просила вжити заходи шляхом накладення арешту на автомобіль марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_2 до 08 жовтня 2019 року, та автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , номер державної реєстрації НОМЕР_3 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_4 до 08 жовтня 2019 року, зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передати документи та ключі від вказаних автомобілів на зберігання до Костянтинівського відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, для зберігання до вирішення справи по суті, зобов`язати Костянтинівське відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області зберігати документи та ключі від зазначених автомобілів до вирішення справи по суті. В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилалась на те, що вказані транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 відчужив їх ОСОБА_3 без згоди іншого співвласника, що є підставою для визнання вказаних правочинів недійсними. Крім того, позивачу стало відомо про намір ОСОБА_3 здійснити наступне відчуження вказаних транспортних засобів, що може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на автомобілі: марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_2 до 08 жовтня 2019 року; марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , номер державної реєстрації НОМЕР_3 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_4 до 08 жовтня 2019 року.
З вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_3 та оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції через обмеження тлумачення законодавства помилково незаконно на власний розсуд встановлює переваги особисто позивачці у питанні накладення арешту на майно, яке не належить позивачці і відносно якого не існує спору стосовно визнання права власності на нього. Так, суд невідомо з яких причин позбавляє законного набувача рухомого майна, права розпоряджатися власністю, шляхом необґрунтованого накладення обмеження.
Позивачкою ОСОБА_1 наадано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ухвалу суду залишити без змін, обґрунтовуючи тим, щодо транспортних засобів, на які накладено арешт, наявні оголошення щодо продажу на інтернет-ресурсі RST, де продавцем зазначений ОСОБА_4 та номер мобільного номеру відповідача ОСОБА_2 .
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи,  не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктами 2, 5 частини першої  статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина 2 статті 150 ЦПК України).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При цьому слід мати на увазі, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що предметом спору ОСОБА_1 є вимоги про визнання недійсними договорів відчуження вищевказаних транспортних засобів, щодо яких 08 жовтня 2019 року відбулась реєстрація нового власника. З відомостей Єдиного державного реєстру МВС України вбачається, що новим власником транспортних засобів стала ОСОБА_3 , яка 21 жовтня 2019 року уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, передати в позичку, заставу, застрахувати тощо) належними їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_7 , виданим ТСЦ 1442 від 08 жовтня 2019 року автомобілем марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, тип ТЗ: загальний легковий - загальний універсал - В, 2006 року випуску, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований НОМЕР_8 від 08 жовтня 2019 року. З витягу з інтернет-ресурсу RST вбачається, що щодо автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер державної реєстрації НОМЕР_9 є оголошення про його продаж, яке було оновлено 09 грудня 2019 року. В оголошенні контактною особою зазначена особа на ім`я ОСОБА_4 та номер мобільного телефону, який відповідно до позовної заяви належить ОСОБА_2 .
Враховуючи наведене,  суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених законних прав інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду. Вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачкою позовними вимогами.
Є неспроможними доводи скаржника про те, що суд першої інстанції встановлює переваги позивачці у питанні накладення арешту на майно, яке не належить позивачці і відносно якого не існує спору стосовно визнання права власності на нього, оскільки застосування таких тимчасових обмежень, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачці, і є метою забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до їх скасування судом або протягом строків, встановлених статтею 158 ЦПК України.
Щодо доводу апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала позбавляє законного набувача рухомого майна, права розпоряджатися власністю, то апеляційний суд його відхиляє, враховуючи наступне.
Згідно із частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Право власності відповідача ОСОБА_3 оскаржуваною ухвалою не порушено. Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду, на період розгляду цивільної справи їй заборонено відчуження «MITSUBISHI GRANDIS» та автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER».
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно із п. 43 рішення у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, враховуючи, характер спірних правовідносин, судом першої інстанції у відповідності з положеннями статті 150 ЦПК України правомірно забезпечено позов для захисту матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачці реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачки, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Таким чином, передбачених статтею 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Судді                                                                                              І.В. Кішкіна

                                                                                                        В.Б. Азевич 

                                                                                                                   О.В. Халаджи