ПОСТАНОВА
Іменем України
26 травня 2020 року 
Київ
справа №823/2291/18
адміністративне провадження №К/9901/5477/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Желєзного І.   В., суддів: Берназюка Я. О., Коваленко Н. В., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Гаврилюка В. О. від 01 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії: головуючого судді Вівдиченко Т. Р., суддів Файдюка В. В., Чаку Є. В. від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ. 
1. У червні 2018    року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач, ГУ НП в Черкаській області), у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 20 березня 2018 року № 775 (із змінами) в частині скасування наказу від 22 січня 2018 року № 209 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції у розмірі 158   580,00 грн та висновку від 22 січня 2018 року про призначення зазначеної одноразової допомоги. 
2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуваний наказ відповідача є неправомірним та таким, що суперечить вимогам Конституції України та Закону України "Про Національну поліцію", Порядку та умовам виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського № 4, оскільки підставою для скасування наказу від 22.01.2018 № 209 та висновку від 22.01.2018 щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги позивачу стало те, що ОСОБА_1 звільнений з органів поліції за власним бажанням, а не внаслідок причин, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію". На думку позивача, дана обставина не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах поліції, оскільки згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні права і свободи та є рівними перед законом, а прив`язування права на отримання одноразової допомоги до такої ознаки як звільнення зі служби в поліції лише через хворобу, ставить в нерівне становище колишніх поліцейських, які добросовісно виконували свої обов`язки та отримали інвалідність внаслідок служби в поліції.
3. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 11 жовтня 2018    року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року, у задоволенні позову відмовив.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що однією з обов`язкових умов на отримання особою одноразової грошової допомоги є те, що причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, тобто згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції). Натомість позивач звільнений зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
5. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, у лютому 2019   року ОСОБА_1 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018    року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року і ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов повністю. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права і не дослідили належним чином усіх обставин справи. Зазначає, що звільнення через скорочення штату як правова підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відсутня у Законі України «Про Національну поліцію», зокрема, у статті 101 такого, та Порядку та умовам виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського №4, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України  від 11 січня 2016 року, а відтак дана обставина не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності, що повязана з проходженням служби в органах поліції. Дії відповідача відносно позивача мають дискримінаційний характер та суперечать Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».
6. У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечував щодо задоволення такої, посилаючись на те, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а також з урахуванням висновків Верховного Суду, сформованих у постановах від 19 вересня 2018 року у справі №373/1188/16-а, від 20 вересня 2018 року у справі №296/9456/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №822/3788/17, від 22 січня 2019 року у справі №2340/2663/18.
ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. Касаційну скаргу подано до суду 26 лютого 2019 року.
8. Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 823/2291/18 та витребувано матеріали справи.
9. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2020 року для розгляду цієї справи визначено суддю Желєзного І. В., суддів:  Берназюка Я. О., Коваленко Н. В.
IV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Як убачається з матеріалів справи, з 03 березня 2007 року до 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07 липня 2015 року до 24 листопада 2017 року - в поліції.
11. Наказом ГУ НП в Черкаській області від 24 листопада 2017 року № 320 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області звільнено зі служби в поліції з 24 листопада 2017 року за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію".
12. 15 грудня 2017 року позивачеві видано довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 876155, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав ІІ групу інвалідності безтерміново, причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язані з проходженням служби в поліції.
13. 05 січня 2018 року позивач звернувся до ГУ НП в Черкаській області щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлена ІІ група інвалідності.
14. 12 січня 2018 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" начальником ГУ НП в Черкаській області затверджений висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 158 580,00 грн.
15. 22 січня 2018 року відповідачем прийнято наказ №209 про виплату одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним   служби в органах внутрішніх справ у розмірі 158 580,00 грн та зобов`язано Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП здійснити необхідну виплату.
16. В подальшому у зв`язку з уточненням розподілу асигнувань на 2018 рік про виплату одноразової грошової допомоги всі матеріали на виплату одноразової грошової допомоги переглянуті відповідачем та встановлено, що право на виплату одноразової грошової допомоги виникає у разі звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", тобто через "хворобу".
17. Наказом ГУ НП в Черкаській області від 20 березня 2018 року №775 скасовано наказ ГУ НП в Черкаській області від 22 січня 2018 року № 209 про виплату одноразової грошової допомоги та висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 12 січня 2018 року.
18. Листом від 16 квітня 2018 року № 285/01/29-2018 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплати грошової допомоги, передбачених статтею 97 Закону № 580-VIII, та про прийняття наказу від 20 березня 2018 року № 775 про скасування виплати одноразової допомоги, раніше призначеної наказом від 22 січня 2018 року № 209.
19. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
21. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» (далі також - Закон № 580-VIII).
23. Наказом Міністерства внутрішніх справ України  від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
24. 12 вересня 2016 року наказом Міністерства внутрішніх справ України   № 916 п. 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підп. 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
25. Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
26. Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику органу поліції,    навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (п. 3 Розділу ІІІ Порядку № 4).
27. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
28. Отже, зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
29. Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №373/1188/16-а, від 20.09.2018 у справі №296/9456/16-а, від 01.11.2018 у справі №822/3788/17, від 23.11.2018 у справах №822/962/18 та №822/1872/18, від 22.01.2019 у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019 у справі №823/1798/18, від 05.02.2020 у справі №810/836/18, від 23.04.2020 у справі №822/999/18.
30. Судами попередніх інстанцій встановлено, що причина звільнення позивача з поліції - за власним бажанням.
31. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що встановивши, що у позивача відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме, причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути хвороба, що зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, натомість позивач звільнився з поліції за власним бажанням, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
32. Колегія суддів відхиляє посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що виключні випадки, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється передбачені   статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки передбачені цією статтею випадки застосовуються в разі, якщо дотримано інші обов`язкові умови, передбачені   статтею 97 цього Закону. Одночасно колегія суддів зауважує, що, як встановлено судами, позивача звільнено з поліції за власним бажанням, а відтак доводи, викладені у касаційній скарзі, що така правова підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги як скорочення штату відсутня у Законі України «Про Національну поліцію» та Порядку №4, не стосуються предмету спору у даній справі.
33. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 823/1924/18.
34. Також безпідставним є посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на допущення стосовно нього дискримінації і порушення норм   Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», оскільки у виплаті вказаної допомоги позивачу відмовлено на підставі   Закону України «Про Національну поліцію», норми якого станом на час розгляду справи неконституційними не визнавались, є чинними та підлягають застосуванню до даних правовідносин.
35. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
36. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
37. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
38. Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і у справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch v. the United Kingdom,» № 44277/98, пункт 37).
39. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
40. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Ruiz Torija v. Spain», № 18390/91; пункт 29).
41. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ухвалені із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.
42. Зважаючи на приписи ст. 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
43. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий суддя                                                                                        І.В. Желєзний
Судді:                                                                                                              Я.О. Берназюк
                                                                                                    Н.В. Коваленко