ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І.
 
16 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 675/2372/16-ц
провадження № 61-29813сво18
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: головуючого (судді-доповідача) - Синельникова Є. В., суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Сімоненко В. М., Червинської М. Є., касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишив без задоволення. Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року залишив без змін.
 
При цьому колегія суддів зазначила, що:
«встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на праві власності, а також волю спадкодавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок позивача (1/2 якого успадкована після смерті ОСОБА_4 ), інші будівлі та споруди, а земельна ділянка, площею 0,1 га, призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, власником яких є позивач»;
«відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що була надана спадкодавцю у власність у межах нормативів, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі й споруди, переходить у власність спадкоємців за заповітом, якщо у заповіті спадкодавцем висловлена воля лише відносно житлового будинку, інших будівель та споруд».
«Ураховуючи вищевказане, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 341/363/16-ц (справа № 61-31063св18)».
 
Не можу погодитися із цим висновком Об`єднаної палати з таких мотивів.
 
1.                 Суди встановили, що 14 червня 2002 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 незакінчений будівництвом житловий будинок, готовність якого становила 81%, хлів і земельну ділянку розміром 0,1117 га, з яких 0,1000 га для обслуговування цього будинку і 0,0117 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться по АДРЕСА_1 . У подальшому будинок був добудований і введений до експлуатації.
 
1.1.           29 липня 2004 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину зазначеного будинку з відповідними до цієї частини надвірними будівлями та прибудовами, яка належала їй на праві спільного сумісної власності. 
 
1.2.           Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 824774 від 24 травня 2011 року ОСОБА_4 на підставі зазначеного договору купівлі-продажу набув право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку за вказаною вище адресою.
 
1.3 .            ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. 
 
1.4.           03 жовтня 2008 року ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до якого останній на випадок своєї смерті заповів належну йому частину будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 
 
1.5.            ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 
 
1.6.           11 серпня 2016 року  ОСОБА_3 отримала свідоцтво про спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частки у праві власності на будинок АДРЕСА_1 . 
 
1.7.           У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом Огнівчук Н. О. було відмовлено.
 
2.                 Суди встановили, що ОСОБА_3 отримала свідоцтво про спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частки у праві власності на будинок. 
 
3.                 Частка у праві спільної власності є окремим об`єктом цивільних прав. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тлумачення частини другої та третьої статті 1225 ЦК України свідчить, що законодавець пов`язує перехід права власності (користування) на земельну ділянку до того спадкоємця (тих спадкоємців), що успадкували право власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, а не частку в праві спільної часткової власності. Схожий підхід вже висловлювався Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду і було здійснене досить чітке розмежування різних об`єктів цивільних прав. Тому до частки у праві спільної власності на будинок не можуть бути застосовані правила, що й до будинку як окремого об`єкту цивільних прав.
 
4.                 Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
5.                 У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18) зазначено, що: «аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто, частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав. Тлумачення частини другої статті 109 ЖК УРСР, з урахуванням змісту статті 379, глави 26 ЦК України свідчить, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення не допускається».
 
6.                 За таких обставин, підстави для застосування до спірних правовідносин статті 1225 ЦК України були відсутні, як і відсутні підстави для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 341/363/16-ц (справа № 61-31063св18). А тому касаційну скаргу слід було задовольнити, оскаржені рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити.  

Суддя                                                                                                        В. І. Крат