ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2020 р.           Справа№ 910/13682/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Куксова В.В. 

розглянувши в приміщенні суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Господарського суду міста Києва 09.12.2019 (повне рішення складено 23.12.19) у справі № 910/13682/19 (суддя Головіна К. І.)
за позовом Акціонерного товариства "Подільський цемент"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 181  666,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва 09.12.2019 у справі №  910/13682/19 позов Акціонерного товариства "Подільський цемент" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу у сумі 181 666, 19 грн. задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Подільський цемент"  штраф у сумі 174 750 грн. 76 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 621 грн. 27 коп.
Не погоджуючись із винесеним рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва 09.12.2019 у справі № 910/13682/19 скасувати в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Подільський цемент"  штраф у сумі 174 750 грн. 76 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 621 грн. 27 коп., і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити.
Також у апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що оскаржуване рішення суду скаржник отримав 02.01.2020, про що свідчить роздруківка с сайту "Укрпошта" в апеляційній скарзі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені частково, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване та прийняте нове рішення про відмову в задоволення позовних вимог.
Також скаржник вказав, що позивач безпідставно врахував податок на додану вартість до провізної плати, на яку нараховувався штраф.
27.01.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала    Є.Ю., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.
Ухвалою  Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі  №910/13682/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
11.02.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/663/20 від 17.02.2020, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
    Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Тищенко А. І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення  Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі  № 910/13682/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі  № 910/13682/19 та вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
13.03.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.
Відповідно до ч. ч. 1, 3    ст. 270 ГПК України    у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього    Кодексу.
Так, згідно ч. 13    ст. 8 ГПК України    розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3    ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5    ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.02.2018 між ПАТ "Українська залізниця", яке змінило своє найменування на АТ "Українська залізниця", (перевізник) та ПАТ "Подільський цемент", яке змінило своє найменування на АТ "Подільський цемент", (замовник) був укладений договір № 10155/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - договір), предметом якого відповідно до п. 1.1 є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з п. 1.3 договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.
У відповідності до п. 2.1.1 договору замовник зобов`язався надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через АС "Месплан". 
Згідно з п. 2.3.2 договору виконавець зобов`язався приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додатках до цього договору.
Сторони, у розділі 4 договору передбачили порядок проведення розрахунків за надані виконавцем послуги.
Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання його замовником в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або в АС "Клієнт УЗ" або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги (п. 12.1).
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що у період з 18.03.2019 по 30.04.2019 р. на адресу вантажоодержувача - АТ "Подільський цемент" за залізничними накладними, які наявні в матеріалах справи, відповідачем був доставлений вантаж.
Однак, позивач вказує, що перевізник припустився прострочення термінів доставки вантажу, передбачених ст. 41 Статуту залізниць України, у зв`язку з чим відповідачу був нарахований штраф у сумі 181 666,19 грн.
Перевіривши вказане, суд першої інстанції дійшов до наступних висновків, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно з ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
У відповідності до змісту статей 909 ЦК України, 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. 
Як передбачено ст. 6 Статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (надалі - Статут), що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 919 ЦК України, ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
А саме, відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (надалі - Правила), виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 вказаних Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
У відповідності до підпункту 1.1.1 Правил (статей 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок. 
Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 Правил).
Згідно з п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Відповідно до п. 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Як передбачено ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України (ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт"). 
У відповідності до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 р. нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Установлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш, ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.
У даному випадку календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, підтверджується, що вантаж відповідачем був доставлений з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що  позивачем не враховано деяких обставин справи та положень Правил обчислення термінів доставки вантажу.
Відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки у разі затримки вантажу в процесі перевезення, термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилась не з вини залізниці: необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапились з вини відправника; інших затримок, які трапилися з вини відправника чи одержувача.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та про тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відповідна відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.
У відповідності до п. 4.3 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, у разі складання залізницею акта загальної форми про будь-які зміни у перевезенні вантажу, в графі № 49 "Відмітки залізниці" зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено. 
З матеріалів справи вбачається, що у накладних №№ 45231172, 45054954, 45034329, 44219236, 42902015, 42901975, 40786170, 40786154, 40782005, 40781999, 40215980, 40215972 містяться відмітки (графа 49) представників станції  Знам`янка про складання актів загальної форми, у яких є посилання на п. 2.9 Правил оформлення перевізних документів, у зв`язку із чим термін доставки вантажу був збільшений. Зокрема, до накладних №№ 45231172, 40215980 - акт № 255 від 07.04.2019 р. (доставка збільшена на 3 доби), до накладних №№ 40781999, 40782005, 40786154, 40786170, 40215972 - акт № 255 від 21.04.2019 р. (доставка збільшена на 2 доби), до накладних №№ 45034329, 45054954 - акт № 255 від 18.04.2019 р. (доставка збільшена на 2 доби); до накладної № 42901975 - акт № 255 від 31.03.2019 р. (доставка збільшена на 2 доби); до накладної № 42902015 - акт № 255 від 27.03.2019 р. (доставка збільшена на 2 доби); до накладної № 44219236 - акт № 255 від 14.03.2019 р. (доставка збільшена на 2 доби).
Таким чином, у вказаних випадках прострочення доставки вантажу було відсутнє, однак, позивач зазначених обставин не врахував. Так само позивач не врахував перебування деяких вагонів на поточному ремонті через технічну несправність, що підтверджується матеріалами справи. 
Згідно зі ст. 8 Статуту залізниць України вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
Як встановлено п. 7.1 Інструкції з технічного обслуговування вагонів в експлуатації ЦВ-0043, затвердженої  наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015р., забороняється ставити в поїзди технічно несправні вагони, які загрожують безпеці руху, пожежній безпеці, навколишньому природному середовищу, чи вагони, стан яких не забезпечує безпеку пасажирів чи збереження вантажів, що перевозять.
Відповідно до п. 7.6.1 Інструкції по підготовці вантажних вагонів до перевезень (технічний огляд і технічне обслуговування ТОв-1 порожніх вантажних вагонів) ЦВ-0045, затвердженої наказом Укрзалізниці від 31.12.2009 року № 734-Ц, вантажно-розвантажувальні та запірні пристрої перед кожним завантаженням підлягають технічному обслуговуванню та необхідному ремонту з метою забезпечення збереження вантажів, що перевозяться, безпеки руху поїздів та безпечних умов при розвантаженні.
Відповідно до п. 7.7.1 указаної Інструкції на станціях формування, обороту та на шляху прямування, де передбачена графіком руху зупинка поїзда для технічного обслуговування, треба перевірити справність дії гальмівного обладнання кожного вагона з виконанням необхідного ремонту або заміною несправних вузлів і деталей справними.
В пункті 7.7.2 зазначеної Інструкції наведений перелік несправностей гальмівного обладнання вагона, при яких вагон заборонено ставити в склад поїзда, до яких відноситься несправність механічної частини - траверс, тріангелів, важелів, тяг, підвісок, авторегулятора важільної передачі, башмаків; тріщини чи злами в деталях, відкол вушок колодок; неправильне кріплення колодки в башмаку, несправні чи відсутні запобіжні пристрої і балки авторежимів, нетипове кріплення, нетипові деталі і шплінти у вузлах.
У відповідності до п. 7.9.1 Інструкції по підготовці вантажних вагонів до перевезень заборонено постановку в поїзди і прослідування в них вагонів, кузови яких мають хоча б одну з таких несправностей: тріщини і пробоїни кузовів, несправності механізмів розвантаження, що приводять до втрати вантажу.
З матеріалів справи вбачається, що на станції Жмеринка Південно-Західної залізниці вагони № 93022747 (накладна № 32863557), № 59343475 (накладна № 32920068), які належать ПАТ "Подільський цемент", перебували на ремонтному обслуговуванні, а саме - з 08.04.2019 по 20.04.2019 (12 діб) вагон № 93022747 у зв`язку зі зривом корончатої гайки трангеля, та вагон № 5934347 - з 16.04.19 по 20.04.2019 р. (4 доби) у зв`язку із несправністю вантажних механізмів, що також підтверджується повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача про порушення відповідачем строків доставки вантажу частково спростовані, зважаючи на вказані обставини (збільшення терміну доставки вантажу та перебування вагонів на технічному ремонті), а тому розмір штрафу вірно перерахований судом першої інстанції та з відповідача підлягає стягненню штраф у сумі 174 750,76 грн.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що при розрахунку штрафу до провізної плати був безпідставно врахований ПДВ, оскільки розмір плати за перевезення вантажу у вагонах, пов`язаних із перевезенням, розраховується за ставками, які визначаються відповідно до умов Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317.
Згідно з п. 10 вказаного Збірника ставки тарифів, плати і зборів, що містяться у цьому Збірнику, є базовими та визначені без урахування податку на додану вартість. Водночас, відповідно до ст.ст. 185, 186 Податкового кодексу України операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; з постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом, є об`єктами оподаткування.
Відповідно до ст. 194.1 Податкового кодексу України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною. Зокрема, податок становить 20 відсотків та 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (ст.194.1.1. Податкового кодексу України).
Таким чином, податок на додану вартість був правомірно врахований позивачем до провізної плати, від суми якої був розрахований штраф за прострочення доставки вантажу.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої неустойки у зв`язку з необгрунтованістю такого клопотання, беручи до уваги наступне.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 551 ЦК України.
За змістом п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. 
Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними, а застосовуються на розсуд суду за визначених умов та на підставі аналізу конкретної ситуації.
Відповідач, в обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафних санкцій АТ "Укрзалізниця" посилається на скрутне фінансове становище, яке було викликане репрофілюванням (обміном) облігацій залізниці 2018 року на нові облігації на суму 500 000 000,00 доларів США, що були випущені Шортлайн Пі-Ел-Сі, у зв`язку із чим залізниця повинна погасити 60 %  боргу, що становить 300 000 000,00 доларів США. Також відповідач вказує на недоотримання коштів від місцевих органів виконавчої влади за перевезення пільгових категорій громадян, у зв`язку із чим АТ "Укрзалізниця" не може своєчасно та в повному обсязі забезпечити придбання запасних частин, складових рухомого складу, що негативно впливає на технічний стан, безпеку руху та призводить до зниження якості послуг, що надаються залізницею.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені відповідачем обставини не є виключними та такими, що дають право на зменшення неустойки.
Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
При цьому, доказів того, що порушення строків доставки сталось не з вини залізниці матеріали справи не містять. Обов`язок своєчасної доставки вантажу не ставився сторонами договору в залежність від відшкодування місцевими органами виконавчої влади коштів залізниці за перевезення пільгових категорій громадян та не був обумовлений сплатою у спірних відносинах інших боргових зобов`язань відповідача. Правопорушення аналогічного характеру (несвоєчасна доставка вантажу) з боку АТ "Укрзалізниця" не є виключенням, а має системний характер, про що свідчать численні судові спори з подібних правовідносин між тими самими сторонами.
Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Тобто, залізниця, здійснюючи свою господарську діяльність, мала передбачити пов`язані із такою діяльністю ризики, в тому числі необхідність погашення кредитних зобов`язань, придбання запасних частин, складових рухомого складу з метою належного здійснення своєї господарської діяльності.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів винятковість даного випадку, а тому правомірно відмовив в задоволенні заяви про зменшення розміру штрафу.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва 09.12.2019 у справі № 910/13682/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Разом з тим, доводи Акціонерного товариства "Українська залізниця", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва 09.12.2019 у справі № 910/13682/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва 09.12.2019 у справі № 910/13682/19 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва 09.12.2019 у справі №  910/13682/19 - залишити без змін.
3. Матеріали справи № 910/13682/19 повернути до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                В.В. Куксов