ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19077/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 березня 2020 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                    Беспалова О.О., 
                                        Ключковича В.Ю., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Демікс" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Демікс" з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 № 00008751402;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 № 0000874102.
Вимоги позовної заяви обґрунтовує, зокрема тим, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про безтоварність фінансово-господарських операцій є необґрунтованими, а прийняті за результатами розгляду акта перевірки податкові повідомлення-рішення - протиправними.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03 липня 2019 року № 00008751402 та № 0000874102.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головним управлінням ДФС у м. Києві подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує доводи аналогічні викладеним в Акті перевірки та відзиві на позовну заяву та разом з цим наголошує, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права.
У судове засідання, призначене на 19 березня 2020 року, учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноважених представників до суду не забезпечили.
17 березня 2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника ТОВ "Демікс" за наявними у справі матеріалами. Крім того, у вказаному клопотанні представник позивача зазначив, що підтримує доводи, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідач до початку судового засідання про причини неявки уповноваженого представника суду не повідомив та будь яких заяв та або клопотань до суду не надав.
За наведених обставин та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, судовою колегією було ухвалено рішення про здійснення подальшого розгляду даної справи у порядку письмового провадження.
Водночас, у подальшому, до суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду даної справи. Крім того, у вказаному клопотанні апелянт також просить суд замінити первісного відповідача - ГУ ДФС у м. Києві на належного - ГУ ДПС у м. Києві.
Розглянувши вказане клопотання відповідача, колегією суддів встановлено наступне.
Постановою Кабінеу Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" постановлено реорганізувати Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.
Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Враховуючи те, що відповідач у справі реорганізований шляхом злиття, а спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заміну відповідача на належного правонаступника.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 22.03.2019 по 07.05.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Демікс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 21.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування  - за період з 01.01.2016 по 21.12.2018 та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
Результати перевірки оформлені актом від 14.05.2019 № 314/26-15-14-02-03/24438416 (а.с. 10-51).
Зі змісту вказаного Акту вбачається, що перевіркою було встановлено наступні порушення ТОВ "Демікс" вимог податкового законодавства:
-  п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, встановлено заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1166226,00 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 1166266,00 грн.;
-  п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1079839,00 грн., в тому числі за грудень 2018 року в сумі 1079839,00 грн.
Встановлені контролюючим органом порушення ґрунтуються на висновках про відсутність реальності господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ "Ві Ді Макс", за наслідками яких позивач в охоплений перевіркою період сформував показники податкового кредиту та доходу.
Так, перевіркою було встановлено, що керівника ТОВ "Ві Ді Макс" визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених статтею 205 КК України (фіктивне підприємництво), у зв`язку з чим дійшов посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про участь  позивача та вказаного контрагента у схемі для мінімізації податкових зобов`язань і отримання необґрунтованої податкової вигоди шляхом документального оформлення та відображення у податковому і бухгалтерському обліку господарських операцій з фіктивними підприємствами, які у дійсності не відбувались.
На підставі висновків викладених в Акті перевірки Головним управлінням ДФС у м.Києві були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
- податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 № 00008751402, яким позивачу визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду  у розмірі 1079839,00 грн. (том 1 а.с.127-128);
- податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 № 0000874102, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 1749339,00 грн., з яких 1166226,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 583113,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с.129-130).
Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних податкових повідомлень - рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що під час розгляду справи відповідач не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчених поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з`ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання контрагентами позивача господарських операцій.
Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом є формальними та необ`єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.
За таких обставин, Окружний адміністративний суд м. Києва вирішив, що податкові повідомлення-рішення від 03.07.2019 №00008751402 та від 03.07.2019 №0000874102 є протиправними та підлягають скасуванню.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Положеннями п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 ПК України встановлено обов`язок платників податків для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із  статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до пп. "а", "б" п. 185.1 ст. 185 ПК об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленню пунктом 193.1 статті 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Отже, правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року (№ 21-4953а15) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Тобто, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту.
Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ "Ві Ді Макс" (попереднє найменування ТОВ "Софт Груп"), податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.
01 листопада 2017 року між ТОВ "Демікс" як покупцем та ТОВ "Софт Груп" як продавцем був укладений договір купівлі-продажу № 0111-17, у порядку та на умовах якого продавець зобов`язувався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату (том 1 а.с. 179).
Факт виконання умові вказаного договору підтверджується наявними у справі видатковою накладною від 06.11.2017 №РН-0611-1, податковою накладну від 06.11.2017 №1, актом прийому-передачі товару від 06.11.2017, товаро-транспортними накладними № 1-061117-1 від 06.11.2017, № 1-061117-2 від 06.11.2017, платіжним дорученням від 05.12.2017 №1900, договором про відступлення права вимоги № 29/11-1, письмовим повідомленням №1 від 29.11.2017, договором відступлення права вимоги від 25.05.2018 № 25/05/18-4, платіжним дорученням від 05.06.2018 №1418.
Судом також встановлено, що 07.11.2017 між ТОВ "Софт Груп" як продавцем та ТОВ "Демікс" як покупцем був укладений договір купівлі-продажу № 0711-17, у порядку та на умовах якого продавець зобов`язувався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату (том 1 а.с. 200-202).
Факт виконання умов вказаного договору підтверджується наступними документами: 
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог договору купівлі-продажу від видатковою накладною від 08.11.2017 №РН-0811-1, податковими накладними від 08.11.2017 №2, від 21.11.2017 №3, актами прийому-передачі товару від 08.11.2017 та від 21.11.2017, товаро-транспортними накладними № 1-081117-1 від 08.11.2017, № 1-081117-3 від 08.11.2017, № 1-211117-1 від 21.11.2017, № 1-211117-2 від 21.11.2017, платіжним дорученням від 05.12.2017 №1899, договором про відступлення права вимоги № 29/11-2, письмовим повідомленням № 2 від 29.11.2017, договором відступлення права вимоги від 25.05.2018 № 25/05/18-1, платіжними дорученнями від 01.06.2018 №1338, від 01.06.2018 № 1374, від 04.06.2018 №1376, від 04.06.2018 № 1377.
Судом також встановлено факт використання придбаних у ТОВ "Cофт Груп" товарів у межах господарської діяльності позивача, що підтверджується наявними у справі копіями договору поставки, договору на транспортно-експедиційне обслуговування, специфікацій, видаткових накладних, платіжних доручень, рахунків-фактури, товаро-транспортних накладних, довіреностей на отримання ТМЦ.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідач не заперечує, що первинні бухгалтерські документи, якими позивач та його контрагенти супроводжували виконання спірних фінансово-господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, дозволяють беззаперечно встановити зміст та обсяги господарських операцій та ідентифікувати осіб, які були їх учасниками та відповідальні за їх здійснення.
Відповідач також не ставив під сумнів та не заперечував наявність у ТОВ "Софт Груп" спеціальної податкової правосуб`єктності на момент укладення і виконання описаних правочинів і формування позивачем спірних сум податкових вигод.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що перелічені докази є достатніми, відповідають вимогам ст.ст. 73-76 КАС України, містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та у встановленому порядку підтверджують правомірність доводів позивача.
Разом з тим, контролюючий орган стверджує про фіктивність та безтоварність здійснених позивачем господарських операцій, посилаючись на вирок суду відносно контрагента позивача, та вплив цих обставин на юридичне значення первинних документів, що слугували підставою для отримання спірних податкових вигод.
Так, відповідач стверджує, що первинні документи (податкові та видаткові накладні), на підставі яких позивачем було сформовано спірні суми податкових вигод за наслідками господарських операцій з ТОВ "Софт Груп", містять інформацію, що вони підписані директором ТОВ "Софт Груп" - ОСОБА_1 . Водночас, вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 у справі №175/665/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України.
Вирішуючи питання щодо впливу відповідних обставин на правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту по операціям із ТОВ "Софт Груп", колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
          Дослідивши вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 у справі №175/665/18, судом встановлено, що у вказаному рішенні суду не зазначено про дослідження та оцінку первинної бухгалтерської документації ТОВ "Софт Груп", складеної за результатами господарської діяльності з іншими суб`єктами господарювання, у тому числі і з ТОВ "Демікс" на предмет її відповідності вимогам чинного законодавства.
У вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 у справі №175/665/18 не зазначено про те, які саме документи ТОВ "Софт Груп" були підроблені та не вказано про те, які саме документи були досліджені судом під час розгляду справи.
Так, у вироку суду лише вказано про те, що ОСОБА_1 за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою сприяв невстановленим особам у здійсненні фінансових операцій за межами податкового контролю, проте рішення не містить жодних посилань на дослідження конкретних документів, які стосуються господарської діяльності вказаного суб`єкта господарювання.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких останній зазначив, що у листопаді 2017 року між ТОВ "Софт Груп" та ТОВ "Демікс" існували взаємовідносини по поставці електроінструментів за двома договорами купівлі-продажу від 01.11.2017 № 0111-17 та 07.11.2017 № 0711-17 на загальну суму з ПДВ 6  479  033,22 грн. На момент продажу ТОВ "Софт Груп" являлось власником відвантаженого товару, який був придбаний у контрагента-нерезидента, що підтверджується вантажними митними деклараціями. Порядок приймання претензій по кількості та якості та розрахунки за відвантажений товар проводились відповідно до умов договору. Розрахунки проводились у безготівковій формі. Претензії до ТОВ "Демікс" відсутні. Вказані пояснення свідка засвідчені нотаріально.
При цьому, колегія суддів зауважує, що у суду відсутні правові підстави не примати вказаний доказ до уваги та всі наявні у матеріалах справи докази оцінюються судом у сукупності.
Отже, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 у справі №175/665/18 з огляду на те, що останній є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем з контрагентом ТОВ "Софт Груп".
Колегія суддів також звертає увагу на те, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. 
Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. 
Окрім того, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при створенні підприємства та здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту та донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість
Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит.
Разом із тим, відповідачем не надано судового рішення, яке б набрало законної сили, щодо встановлення факту відсутності у контрагентів позивача мети на здійснення господарської діяльності та відсутності її реального здійснення. Також не наданого судового рішення у порядку статті 234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності правочинів між позивачем та його контрагентом. У той же час, жодним нормативно-правовим актом не передбачено право податкового органу самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 822/551/18.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, наявність вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 у справі №175/665/18 щодо винуватості ОСОБА_1 не є підставою для висновків щодо фіктивності господарської діяльності ТОВ "Демікс", як й не є підтвердженням безтоварності операцій з поставки товарів на користь позивача.
Судова колегія зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Подання платником податковому органові усіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством з питань оподаткування, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковим органом не доведено, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Натомість, як встановлено судом, та не заперечувалось апелянтом, наявні в матеріалах справи докази - первинні документи, належним чином підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щотвердження податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом є формальними та необ`єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що висновоки контролюючого органу викладені в Акті перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства є безпідставними та необгрунтованим, а тому податкові повідомлення-рішення від 03.07.2019 №00008751402 та від 03.07.2019 №0000874102 є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи контролюючого органу не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                            Парінов А.Б.

Судді:                                                                                Беспалов О.О.

                                                                                          Ключкович В.Ю.