Ухвала
іменем України
23 березня2020 року
м. Київ
Справа № 500/2638/17
Провадження № 51-617 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року щодо нього,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2017  року задоволено клопотання Міністерства юстиції України, приведено у відповідність до законодавства України вирок Петушинського районного суду Володимирської області Російської Федерації (далі – РФ) від 03 вересня 2015 року за ч. 4 ст.  111 КК РФ, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі та зараховано в строк покарання строк перебування під вартою. На виконання вказаного вироку з ОСОБА_4 стягнуто в дохід федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати з оплати винагороди адвокату ОСОБА_5 в сумі 2 750 рублів, що на день постановлення ухвали за курсом Національного банку України становить 1 282,27 грн.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2017  року, якою приведено у відповідність до законодавства України вирок Петушинського районного суду Володимирської області РФ від 03 вересня 2015  року щодо ОСОБА_4 , засудженого за ч. 4 ст. 111 ККРФ, залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 6  листопада 2014 року по 29 жовтня 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить переглянути ухвалу суду апеляційної інстанції у касаційному порядку, оскільки вважає, що його дії слід інкримінувати за ч. 1 ст. 119 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПКсуд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 424 КПКу касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в  апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, вони стосуються питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлені відповідно до Глави 46 «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб» КПК України.
З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 7 ст. 610 КПКвстановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПКУкраїни, оскільки вони не  охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч.  1 ст.  З цього Кодексу.
Таким чином, аналіз зазначених норм КПКУкраїни вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені відповідно до Глави 46 цьогоКодексу, касаційному оскарженню не підлягають.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за  необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року щодо нього.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                  ОСОБА_3