Дата документу 16.04.2020 Справа № 316/238/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 316/238/20	Головуючий у 1-й інстанції Бульба О.М.	
Пр. № 22-ц/807/1479/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті послуги з управління багатоквартирним будинком
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» звернулось до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу (а.с. 1-3) про стягнення на свою користь з ОСОБА_1 , що є власником квартири АДРЕСА_1 , заборгованості по оплаті послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 року по 01.12.2019 року (включно) у розмірі 8301,60 грн., стягнення 210,20 грн. судового збору та стягнення 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Бульба О.М. (а.с. 32).
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року (а.с. 35) у видачі судового наказу за заявою ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 39-54) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 56).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 19 березня 2020 року (а.с. 57), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 59).
Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Боржник ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу заявника у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Відводів суддям апеляційного суду учасниками цієї справи не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» у цій справі, керувався ст. ст. 163, 165, 166, 260 ЦПК України та виходив із такого.
Згідно із ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З наведених норм права витікає, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості по оплаті послуг та про стягнення витрат на правничу допомогу є взаємопов`язаними, оскільки від задоволення першої вимоги напряму залежить можливість задоволення іншої.
Порядок та підстави стягнення витрат на правничу допомогу регулюються статтею 137 ЦПК України, норми якої вимагають подачі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; проведення перевірки співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Ці ж норми ЦПК наділяють іншу сторону правом звертатися до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, покладають на неї обов`язок доведення неспівмірності або зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В наказному провадженні суд позбавлений можливості проведення зазначеної перевірки та створення умов для реалізації іншою стороною прав та обов`язків, передбачених статтею 137 ЦПК України.
Крім того, заявником до матеріалів заяви надано копію договору між ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» та Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО» від 02 січня 2020 року №02/01/2020 про надання правової допомоги, а в тексті заяви вказано що розмір витрати на правову допомогу визначався саме за цим договором.
Водночас на підтвердження факту несення витрат на правову допомогу заявником надано дублікат платіжного доручення №1340 від 27.08.2019р., за яким ТОВ «МДЛ» було здійснено платіж на користь Адвокатського об`єднання «БІЗНЕС І ПРАВО» на суму 2000,00 грн. згідно рахунку №8 від 23.08.2019р.
Суд не має процесуальної можливості з`ясувати в наказному провадженні яке відношення проведений банком платіж 27.08.2019 року має до договору, укладеного 02.01.2020 року,
При вищевикладених обставинах, враховуючи неможливість вирішення зазначених питань, розгляд яких можливий лише в позовному провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у видачі судового наказу необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 165 ч. 2 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Відповідно до положень ст. 164 ч. 2 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Вимогам законності та обґрунтованості ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає.
Суд першої інстанції при вирішенні питання не звернув належної уваги на те, що заявником у цій справі заявлено лише одну вимогу, а саме: стягнення на свою користь з ОСОБА_1 , що є власником квартири АДРЕСА_1 , заборгованості по оплаті послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 року по 01.12.2019 року (включно) у розмірі 8301,60 грн., яка за своїм змістом є вимогою наказного провадження, за якою може бути виданий судом першої інстанції судовий наказ у цій справі. 
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. 
Оскільки, стягнення витрат заявника на сплату судового збору та правничу допомогу у цій справі не є за своїм змістом вимогою наказного провадження заявника, а лише - питанням про судові витрати.
Тому, безпідставними у даному випадку є посилання суду першої інстанції у цій справі в ухвалі, що є предметом апеляційного перегляду, на взаємопов`язаність цих вимог.
Крім того, якщо, навіть, суд першої інстанції помилково вважав питання про судові витрати та зокрема про витрати на правничу допомогу у цій справі ще однією вимогою заявника у наказному провадженні, то він при вирішенні питання мав керуватись ст. 165 ч. 3 ЦПК України, за змістом якої: «У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог». 
Окрім цього, боржник не позбавлений права у подальшому вирішувати у суді першої інстанції питання про скасування будь-якого судового наказу у цій справі у разі незгоди з останнім.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.
Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЕНЕРГОДАР» задовольнити.
Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року у цій справі скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.04.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.