УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 674/432/18
Провадження № 22-ц/4820/356/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,
секретар судового засідання Гриньова А.М.,
з участю ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №674/432/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2019 року (суддя Артемчук В.М., повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. 
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :
23 березня 2018 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який проживав і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вказаною адресою та право на земельну частку (пай). При житті 03 вересня 1999 року батько склав заповіт, відповідно до якого заповів їй усе своє майно. При зверненні до нотаріальної контори отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку пай. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Згідно з довідкою Дунаєвецького КП «Інвентарбюро» акт про завершення будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння ОСОБА_4 не видавалося. 
Сестра ОСОБА_1 претендує на спадщину, подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті батька, наявний спір. 
Тому, ОСОБА_3 просила визнати за нею як за спадкоємцем за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 
16 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову зазначала, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами був побудований батьками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю. На час смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 та відкриття спадщини вона постійно проживала з нею, вели спільне господарство та є такою, що прийняла спадщину, що було встановлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року в справі №674/913/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Дунаєвецької міської ради про визнання права власності на домоволодіння.
Тому, ОСОБА_1 просила визнати за нею як за спадкоємцем за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 квітня 2018 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом для спільного розгляду.
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2019 року первісний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 як за спадкоємцем за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що зазначені у технічному паспорті на житловий будинок під літерами: А1 – житловий будинок площею забудови 94,1 кв.м, Б – літня кухня площею забудови 30,5 кв.м, В – сарай площею забудови 39,1 кв.м, Г – сарай площею забудови 5,8 кв.м, N – ворота, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Вирішено питання про судові витрати.
У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 і задоволення її зустрічного позову та визнання за ними за кожною права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Посилається на незаконність судового рішення. Суд не взяв до уваги те, що спірний житловий будинок був спільною сумісною власністю їх батьків. Вона прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з нею та вела спільне господарство, що підтверджується довідкою Великожванчицької сільської ради та актом, складеним депутатами Дунаєвецької міської ради від 26 жовтня 2016 року. Суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у позові про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння.
У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 і її представник апеляційну скаргу підтримали. ОСОБА_3 не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін у справі ОСОБА_4 , зареєстрованим місцем проживання якого було АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк діти померлого подали до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. заяви про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя 03 вересня 1999 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів дочці ОСОБА_3 19 серпня 2016 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку пай розміром 1,94 кадастрових га без визначення частки в натурі (на місцевості), який перебуває у колективній власності спілки селян «Жванчик» с. В. Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області. Право власності спадкодавця на будинковолодіння по АДРЕСА_1 не було оформлено, у зв`язку з чим 24 березня 2016 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу відмовив Чобан Г ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, належний ОСОБА_4 , і виникла необхідність оформлення спадщини в судовому порядку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 під час перебування у дочки ОСОБА_1 у місті Дунаївці померла мати сторін у справі ОСОБА_5 , зареєстрованим місцем проживання якої було АДРЕСА_1 . Спадкова справа щодо майна померлої не заводилась.
Наведене підтверджується матеріалами справи.
При задоволенні первісного позову та відмові в зустрічному позові суд виходив з того, що право на спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 набула ОСОБА_3 . Необхідність оформлення спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в судовому порядку виникла у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця на об`єкт нерухомого майна. Спадкове майно є власністю спадкодавця, а тому за позивачкою за первісним позовом необхідно визнати право власності на нього. ОСОБА_1 не довела факт прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 і відсутні правові підстави для визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
На підставі ст.ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1 і ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1269 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Як вбачається з виписки з погосподарської книги за 1964-2015 роки, виданої Дунаєвецькою міською радою Хмельницької області, житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями по АДРЕСА_1 зареєстрований з 1964 року за ОСОБА_4 , рік забудови житлового будинку 1960, сараю - 1967, виділено земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства 0,40 га, для обслуговування житлового будинку - 0,25 га (т.1, а.с.18-24).
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» проводилися заходи по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у містах і селищах міського типу в 1987 році, у сільській місцевості - в 1988 році. 
Записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
15 квітня 1991 року з набранням чинності Закону України «Про власність» припинила існування форма власності колгоспного двору.
Спадщину після смерті дружини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 2011 року прийняв ОСОБА_4 , оскільки вони разом постійно проживали на час відкриття спадщини по АДРЕСА_1 , але не оформив її. 
З матеріалів справи вбачається, що постійним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 було АДРЕСА_1 . На день її смерті у вказаному будинку був зареєстрований і постійно проживав чоловік ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Дунаєвецької міської ради №02.18.01-11/_747_ від 20 липня 2018 року (т.1, а.с.124). 
Отже, ОСОБА_4 набув право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , проте не оформив відповідні правовстановлюючі документи.
ОСОБА_3 відповідно до наведених вище вимог закону прийняла спадщину за заповітом після смерті батька. 
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.
Тому, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою за первісним позовом права власності на спадкове майно (будинковолодіння). 
Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_1 не надала суду належних і достатніх доказів прийняття нею спадщини після смерті матері.
ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_2 , а фактично проживає у АДРЕСА_3 . 
Надані позивачкою за зустрічним позовом акти від 26 жовтня 2016 року (т.1, а.с.68) і від 11 травня 2018 року (т.1, а.с.117) про їх спільне з матір`ю проживання та ведення спільного господарства у м. Дунаївці, складені депутатом Дунаєвецької міської ради, підставно не визнані судом першої інстанції належним доказом у справі на підтвердження позовних вимог.
Тимчасове перебування ОСОБА_5 у дочки ОСОБА_1 у м. Дунаївці у 2009-2011 роках було зумовлено хворобою та необхідністю здійснення лікування та догляду.
Наведені обставини у суді першої інстанції підтвердили також свідки.
З огляду на викладене, правильним є висновок суду, що позивачка за зустрічним позовом спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку не прийняла, не є спадкоємцем у розумінні ЦК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення її позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції, а також до переоцінки доказів. Вони не впливають на законність рішення суду і не спростовують його висновки. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що обставини прийняття нею спадщини встановлені судовим рішенням у цивільній справі №674/913/16-ц, є безпідставними. 
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
 
Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 28 травня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай 

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта