Постанова
Іменем України
 
29 квітня 2020 року
м. Київ

справа №521/2417/18
провадження №61-15753св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на частину депозитного вкладу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року у складі судді Бойчука А. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у складі колегії суддів:  Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ»,

ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог 
1.   У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» (далі - ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ») з позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на 
1/2 частину банківського вкладу. 
2.   Позовна заява мотивована тим, що з 2006 року по 04 жовтня 2017 року вона та ОСОБА_3 проживали разом у фактичних шлюбних відносинах. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
3.   За час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були спільно накопичені певні грошові заощадження, у зв`язку з чим подружжям було прийнято спільне рішення про оформлення з установою банку договору банківського вкладу. Як наслідок, 14 вересня 2017 року ОСОБА_3 такий договір оформив з ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», відповідно до якого, ОСОБА_3 на умовах депозитної програми «Пенсійний» було передано установі банку строком до 14 грудня 2017 року 15 000 грн фактично спільно накопичених з позивачем грошових коштів. 
4.   Позивач указувала, що усі витрати на поховання чоловіка вона несла самостійно. Загальна вартість таких витрат склала 10 700 грн.
5.   З метою підтвердження своїх майнових та спадкових прав у позивача виникла потреба у встановленні факту спільного проживання з 
ОСОБА_3 однією сім`єю.
6.   Вказувала, що доказами факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 протягом останніх 10 років також є і розрахункові документи про сплату комунальних послуг за підписом позивача.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої  інстанції
 
7.   Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
8.   Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено факт спільного сумісного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти, тому відсутні правові підстави для визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної  інстанції
9.   Постановою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове  рішення про відмову в задоволенні позову.
10.   Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачу для доведення позову про визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу, слід довести не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.
11.   Апеляційний суд установив, що позивач проживала з ОСОБА_3 
з 2006 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджено сукупністю доказів, проте позивач не надала жодного доказу, що спірні грошові кошти набуті внаслідок спільної праці з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 , а відтак, в позові слід відмовити.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
12.   У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року,  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм  матеріального та процесуального права.   
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
13.   Доводи касаційної скарги фактично зводяться до неповного встановлення судами фактичних обставин справи та неправильного застосування судами матеріального права, а саме статті 74 СК України.
 
Доводи інших учасників справи
 
14.   У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 заперечила проти доводів касаційної скарги, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Наголошує на тому, що позивач не довела підстави заявленого нею позову, її проживання однією сім`єю без укладення шлюбу з  ОСОБА_3 , який помер 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.
15.   Ухвалою  Верховного Суду від 21 квітня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
16.   З 2006 року по 04 жовтня 2017 року ОСОБА_3 та   ОСОБА_1 перебували  у фактичних шлюбних відносинах. 
17.   14 вересня 2017 року ОСОБА_3 оформив з ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» договір банківського вкладу, відповідно до якого, ОСОБА_3 на умовах депозитної програми «Пенсійний» було передано установі банку строком 
до 14 грудня 2017 року 15 000 грн.
18.    ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
19.   Усі витрати по похованню  ОСОБА_3 , загальна вартість яких склала 
10 700 грн, самостійно несла ОСОБА_1 .
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
20.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
21.   Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
22.   Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
23.   Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
24.   Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
25.   У справі, яка переглядається, предметом позову є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на Ѕ частину депозитного вкладу.
26.   Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.
27.   Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
28.   Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
29.   Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт його спільного сумісного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти.
30.   Апеляційний суд дійшов висновку, що через недоведеність позивачем позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
31.   Разом із тим, суд апеляційної інстанції не врахував наступне.
32.   Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
33.   Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.
34.   Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
35.   Глава 8 СК України регулює право спільної сумісної власності подружжя.
36.   Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
37.   Тлумачення статтей 60, 74 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тобто як майно, нажите під час перебування в шлюбі, так і майно жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
38.   У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі               № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.
39.   Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі                   № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.
40.   Апеляційний суд у даній конкретній справі достеменно встановив факт проживання  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2006 року по 04 жовтня 2017 року, на підставі наданих доказів, яким дав оцінку в мотивувальній частині постанови, поставив встановлення такого факту в залежність від доведеності факту придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Проте зазначене не відповідає вимогам закону.
41.     ОСОБА_1 у позовній заяві ставить питання про визнання за нею права власності на Ѕ частину банківського вкладу відкритому на ім`я ОСОБА_3 у ПАТ «Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» на підставі договору банківського вкладу, депозитна програма «Пенсійний» строковий, строком до 14 грудня 2017 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» 
та ОСОБА_3 
42.   Тобто, спірне майно входить до складу спадщини.
43.   За змістом положень статей 1216, 1218, 1261, частин першої, третьої             статті 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
44.   Разом із тим, при вирішення спору, суд апеляційної інстанції не перевірив і не встановив фактичних обставин справи, зокрема, щодо кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , наявності у них права на спадкування, розміру часток у спадковому майні, не витребував та не дослідив спадкову справу.
45.   У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
46.   Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
47.   За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, постанова суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу статті 
411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 рокускасувати.
3. Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      В. С. Висоцька
Судді                                                                                                А. І. Грушицький
                                                                                                                   І. В. Литвиненко
                                                                                                                   В. В. Сердюк
                                                                                                                   І. М. Фаловська