Постанова
Іменем  України                                      
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 766/11574/18
 
провадження № 61-11764 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ; 
відповідач - публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк»; 
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2019 року у складі судді Дорошинської В. Е. та постанову Херсонського апеляційного суду                                  від 06 червня 2019 року у складі колегії суддів: Бугрика В. В., Базіль Л. В., Приходько Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
1.    Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до            публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д. С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Позовна заява мотивована тим, що 13 листопада 2007 року між ним та                           ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту, за яким йому надано кредит у розмірі 77 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних строком                             до 12 листопада 2032 року.
У зв`язку з неналежним виконанням ним своїх зобов`язань за договором кредиту, відповідач звернувся до третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення боргу. Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 червня 2010 року з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» було стягнуто заборгованість за договором кредиту в сумі 696 065 грн 62 коп. 
Проте 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис на договорі кредиту від 13 листопада 2007 року, яким повторно стягнуто з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором. 
Вважав, що у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Крім того, банком заявлені вимоги, щодо яких сплив строк позовної давності.
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту                                    від 13 листопада 2007 року, таким, що не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту                            від 13 листопада 2007 року, таким, що не підлягає виконанню.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі                              № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України                                від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «пункт 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються:                                 а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Отже, починаючи з 22 лютого 2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 31 жовтня 2017 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а, отже, такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 06 червня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що матеріали справи не містять відомостей про те, що повідомлення стягувача про порушення зобов`язання було отримане боржником. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважав, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог     статті 88 Закону України «Про нотаріат». 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2019 року ПАТ «Укрсоцбанк»подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 

 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 04 липня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 766/11574/18 з Херсонського міського суду Херсонської області. 
 
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними й допустимими доказами, а судами не встановлено обставини, що дійсний розмір заборгованості позивача за кредитним договором інший, ніж той, який зазначено в виконаному написі та не встановлено фактів порушення відповідачем чи нотаріусом законодавства України при вчиненні напису. 
Відтак, суди, визнавши виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, безпідставно та необґрунтовано, на думку банку, позбавили його права на повернення заборгованості за кредитним договором. Вказувало, що банком були подані усі необхідні документи для підтвердження безспірності заборгованості та вчинення виконавчого напису.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
13 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту, за яким ОСОБА_1 надано у кредит у розмірі                77 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних строком до 12 листопада                         2032 року.
 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за договором кредиту, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення боргу. 
 
Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 червня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь                                  ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі                                          696 065 грн 62 коп.
 
31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла за кредитним договором від 13 листопада 2007 року, боржником за яким є ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період                        з 01 квітня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Загальна сума заборгованості становила 163 153 доларів 06 центів США.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга АТ «Укрсоцбанк» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені                      пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою                                         статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.
 
Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та      організаціями - не більше одного року. 
 
У пункті 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого                         2012 року № 296/5, вказано, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України                                    від 29 червня 1999 року № 1172.
 
Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України                          від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
 
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. 
 
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
 
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.  
 
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України                        від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц).
 
Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
 
У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Судами було встановлено, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 червня 2010 року стягнуто                                      з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 696 065 грн 62 коп.
 
Відтак, банк, звернувшись з позовом про стягнення кредитної заборгованості, який третейським судом було задоволено, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно                                  до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.
 
Отже, розмір заборгованості, визначеної для вчинення виконавчого напису банком за період з 01 квітня 2015 року по 12 вересня 2017 року, не відповідає вимогам закону.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 22 лютого 2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису  31 жовтня 2017 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а, отже, такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, що матеріали справи не мітять відомостей про те, що повідомлення стягувача про порушення зобов`язання було отримане боржником. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважав, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог     статті 88 Закону України «Про нотаріат». 
Враховуючи наведене, заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» не можна було вважати безспірною, тому колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту від 13 листопада 2007 року у розмірі 163 153 доларів 06 центів США.
 
Таким чином, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову, суди попередніх інстанції неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, задовольнивши позов з інших правових  підстав.
 
Інші доводи касаційної скарги безпідставні, оскільки не спростовують той факт, що до виконавчого напису нотаріуса була включена заборгованість за кредитним договором, визначена за період після ухвалення рішення третейським судом про стягнення кредитної заборгованості, що не відповідає вимогам закону.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають зміні в мотивувальній їх частині з підстав, зазначених у цій постанові.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково з ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.
 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня                2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 06 червня                       2019 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович