ПОСТАНОВА
Іменем України
26 травня 2020 року 
Київ
справа №240/7261/19
адміністративне провадження №К/9901/33731/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Желєзного І.  В., суддів: Берназюка Я. О., Коваленко Н. В., розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду у складі судді Нагірняка М. Ф. від 23 липня 2019  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Кузьмишина В. М., Боровицького О. А., Сторчака В. Ю. від 19 листопада 2019 року у справі №  240/7261/19 за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ. 
1. У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по результатах розгляду його заяви від 26 березня 2019 року про надання в оренду земельної ділянки, площею 107,3823 га, кадастровий номер 1820983000:01:000:8104, яка розташована за межами населеного пункту.              
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що 23 березня 2019 року звертався до відповідача з клопотанням про надання в оренду для сінокосіння земельної ділянки за кадастровим номером 1820983000:01:000:8104, площею 107,3828 га, яка розташована на території Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області. Листом від 26 березня 2019 року відповідач повідомив, що питання розпорядження земельною ділянкою буде винесено на розгляд чергової сесії. Таке рішення у формі листа без відповідного рішення сесії та із пропущенням місячного строку на розгляд є протиправним та таким, що порушує права позивача.
3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019  року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.
ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
4. Не погодившись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019  року та прийняти нову постанову. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник зазначає, що копії судових рішень судів попередніх інстанцій завірені належним чином, проте у копіях відсутні підписи суддів, які їх ухвалили. Копії зазначених рішень повинні відповідати оригіналу. З огляду на наведене, такі судові рішення підлягають скасуванню.
5. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а відтак відсутні підстави для їх скасування.
ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
6. Касаційну скаргу подано до суду 04 грудня 2019 року.
7. Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 240/7261/19 та витребувано матеріали справи.
8. 11 січня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, в яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року - без змін.
9. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії: головуючий суддя Желєзний І. В., судді: Берназюк Я. О., Коваленко Н. В.
IV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області з клопотанням про надання в оренду земельної ділянки, площею 107.3828 га, за кадастровим номером 1820983000:01:000:8104, що розташована за межами населеного пункту Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області.
11. На виконання  розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №  60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 22 грудня 2018 року №  65020/14-18/СГ «Про передачу земельної ділянки державної власності в комунальну власність» та акта приймання - передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, що є невід`ємним додатком до нього, вказана земельна ділянка за кадастровим номером 1820983000:01:000:8104, передана з державної в комунальну власність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області. Право комунальної власності на дану земельну ділянку не було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відповідний пакет документів готується для подання на реєстрацію).
12. 26 квітня 2019 року Брусилівська селищна рада листом №  358 повідомила позивача, що питання розпорядження земельною ділянкою за кадастровим номером 1820983000:01:000:8104, площею 107.3828 га, буде винесено на розгляд чергової сесії.
13. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
15. Як вбачається зі змісту касаційної скарги, позивач оспорює рішення судів попередніх інстанцій у даній справі, посилаючись на те, що їх копії хоча і засвідчені належним чином, однак не містять підписів усіх суддів, а відтак, на думку позивача, такі підлягають скасуванню.
16. У даному контексті колегія суддів зазначає наступне.
17. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні.
18. Згідно з ч. 2 ст. 243 та ч. 7 ст.250 КАС України рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
19. Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
20. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім (ч.2  ст.34 КАС України).
21. Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 251 КАС України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.
22. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів із дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса у особи відсутня.
23. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
24. Наказом Державної судової адміністрації України від  17 грудня 2013 року № 174 затверджено Інструкцію з діловодства в адміністративних судах України  (далі також - Інструкція, в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій). Вказана Інструкція встановлює правила ведення діловодства у Вищому адміністративному суді України, апеляційних та окружних адміністративних судах і регламентує порядок роботи з документами з моменту надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи чи архіву суду.
25. Пунктом 6.8.8 вказаної Інструкції передбачено, що копії судових рішень повинні бути належним чином оформлені, підписані працівником апарату суду та скріплені номерною печаткою суду, окрім випадків, передбачених пунктом 1.5.6 цієї Інструкції. На копіях судових рішень у верхньому правому куті проставляється штамп "Копія", після тексту судового рішення проставляються штамп суду "Згідно з оригіналом".
26. Отже, положення Інструкції з діловодства в адміністративних судах України встановлюють чіткі та конкретні вимоги з оформлення копій судових рішень у адміністративних судах і не передбачають обов`язку судді (колегії суддів), який ухвалив (які ухвалили) судове рішення, засвідчувати копії такого судового рішення власноручним підписом. Натомість такий обов`язок покладається на відповідального працівника апарату відповідного суду.
27. Враховуючи викладене, наявність підписів всіх суддів, які розглядали цю справу, на копії судового рішення чинними нормами законодавства не вимагається.
28. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №420/946/19.
29. Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє посилання позивача у касаційній скарзі на те, що порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права полягають саме у тому, що копії оскаржуваних рішень засвідчені належним чином, але не підписані усім складом судом, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, копія рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, яка направлена позивачу, засвідчена відповідальним працівником апарату суду та, як вбачається із долученої позивачем до касаційної скарги копії постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року, вона також засвідчена уповноваженою особою, відтак вказані доводи позивача є безпідставними.
30. Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах даної справи наявні оригінал рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, підписаний суддею Нагірняк М.Ф., та оригінал постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року, підписаний колегією суддів: Кузьмишиним В. М., Боровицьким О. А. та Сторчаком В. Ю.
31. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанції надіслані до вказаного реєстру, що свідчить про їх підписання електронними цифровими підписами усіх суддів, які ухвалювали оскаржувані судові рішення.
32. Також колегія суддів зауважує, що про будь-які порушення інші порушення норм матеріального чи процесуального права, що були допущені судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржених рішень, позивач у касаційній скарзі не зазначив. Натомість суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.
33. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
34. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
35. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
36. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
37. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), заява № 30544/96; пункт 29).
38. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
39. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх  інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями  341,  343,  349,  350,  356,  359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019  року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.          

Головуючий                                                                                                                                                                   І.В. Желєзний
Судді:                                                                                           Я.О. Берназюк
                                                                                                    Н.В. Коваленко