ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	

Справа № 640/9885/19                                                   Головуючий у І інстанції – Пащенко К.С. 
                                                                                                  Суддя-доповідач – Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 червня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про призначення одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  з урахуванням права Позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року.
Мотивуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що комісією Міністерства оборони України прийнято протиправне рішення щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням другої групи інвалідності.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 15.03.2019 року № 2019, затверджене 18.03.2019 року, в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство оборони України (адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код - 00034022) прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ), відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням права Позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Міністерство оборони України в апеляційній скарзі вказує на те, що Міністерством оборони України Позивачу встановлено вищу групу інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, що в силу чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства унеможливлює отримання останнім виплати у більшому розмірі з урахуванням раніше виплачених сум. Крім того, звертає увагу на втручанні судом першої інстанції у дискреційні повноваження Міноборони України, що стосується призначення одноразової грошової допомоги.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а  рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Позивач зазначає, що право особи на одноразову грошову допомогу не може    підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311  КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1  ст. 308    КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 старший прапорщик у відставці, проходив військову службу в Збройних Силах України та був звільнений з військової служби 18.03.1999 року.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 949522 від 29.08.2012 року Позивача під час первинного огляду було визнано особою з інвалідністю 3 групи внаслідок травми, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1334 від 09.07.2012 року, травма колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 304302 від 31.05.2017 року Позивачу під час повторного огляду було встановлено інвалідність 2 групи внаслідок травми, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Згодом Позивач звернувся до Відповідача, через Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, із заявою та відповідним пакетом документів про призначення йому одноразової грошової допомоги.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 32 від 15.03.2019 року, затвердженого Міністром оборони України 18.03.2018 року, Позивачу відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги, оскільки заявник звільнений до набуття чинності  Закону України від 04.04.2006 року № 3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність    встановлена до 1 січна 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", він не має права на одержання одноразової допомоги. Також у вказаному витягу зазначено, що заявнику групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Вважаючи вказані дії Відповідача протиправними, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством не було передбачено, Відповідач не мав права застосовувати до них положення  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які набрали чинності після 01.01.2017 року. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що між встановленням ІІІ групи інвалідності та ІІ групи не минуло два роки.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно ч. 1  ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч. 2  ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований  статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частинами 2, 4 статті 16-3 наведеного Закону передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2      статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Згідно з абз. 4 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII    у      Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XIІ  пункт 4 статті 16-3 доповнити абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Вказане, на переконання Відповідача, є підставою для відмови Позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
У разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту прийняття норми щодо виплати відповідної допомоги.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4  ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII  (далі - Закон № 2011-XII) та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975  (далі - Порядок № 975).
Судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.
Разом з тим, спір виник щодо права Позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 31.05.2017 року.
Як зазначалося, відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло станом на 31.05.2017 року, коли Позивачу встановлено ІІ групи інвалідності.
Норми пункту 4  статті 16-3 Закону  № 2011-XII передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності зазначеним  Законом, тому пункт 4  статті 16-3 Закону № 2011-XII  застосовується до Позивача.
Колегія суддів звертає увагу,  на те, що Позивачу 29.08.2012 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах де велись бойові дії, а з 31.05.2017 року під час повторного огляду органами МСЕК Позивача визнано інвалідом ІІ групи внаслідок цієї ж причини.
З аналізу наведених норм  Закону України 2011-ХІІ  та Порядку № 975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, проте при виникненні цих підстав протягом двох років з моменту їх первинного встановлення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 серпня 2019 року у справі № 826/7472/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18, від 20 лютого 2020 року у справі № 806/714/18, від 12 березня 2020 року у справі                        № 280/148/19,  від 27 березня 2020 року у справі №   240/11503/19.
З матеріалів справи вбачається, що з дня первинного встановлення інвалідності (29.08.2012 року) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (31.05.2017 року) минуло понад два роки.
Колегія суддів вважає, оскільки ІІ група інвалідності встановлена Позивачу після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому інвалідності - 29.08.2012 року, то викладене виключає підстави для отримання грошової допомоги у більшому розмірі.
Зважаючи на те, що встановлення Позивачу вищої групи інвалідності відбулося більш ніж через два роки з моменту встановлення йому інвалідності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1  статті 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Міністерства оборони України викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:      
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року  - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про призначення одноразової грошової допомоги – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                       О.М. Оксененко