Справа № 461/7434/19                                Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/1091/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2020 року                                           м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого:  Ванівського О.М.,
суддів: Мельничук О.Я., Цяцяка Р.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради про відшкодування завданих збитків, -

в с т а н о в и л а:
в жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради про відшкодування завданих збитків, в якому просив стягнути солідарно з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради 20 745,48 гривень завданих збитків, а також судові витрати в розмірі 6 339,63 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22.07.2019 року на належний йому на праві власності автомобіль марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який він залишив у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , впало дерево. Внаслідок зазначеної події, автомобіль отримав механічні пошкодження, відтак завдано майнову шкоду у розмірі 20 745,48 гривень, що підтверджено висновком експертного дослідження. Вказуючи, що саме за Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради та Департаментом містобудування Львівської міської ради закріплено обов`язок утримання об`єктів благоустрою комунальної власності, зокрема дерева, просить суму заподіяних збитків стягнути з відповідачів солідарно.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради про відшкодування завданих збитків – відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував в повній мірі всіх обставин, що мають значення для справи.
Звертає увагу суду на те, що під час винесення рішення суд першої інстанції не врахував Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016 року «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» згідно якого саме Департамент містобудування Львівської міської ради несе відповідальність щодо обов`язку відшкодування завданої шкоди внаслідок падіння дерева.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у справі №2-1474/11-ц, №61-6202св18 від 04 квітня 2018 року організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради, а тому обов`язок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди, внаслідок падіння дерева, не може бути покладено на міську раду, як орган місцевого самоврядування. 
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування завданих збитків, суд першої інстанції виходив з того, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради та Департамент містобудування Львівської міської ради є неналежними відповідачами у справі, та у діях, бездіяльності відповідачів відсутній причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною позивачу шкодою.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне. 
Матеріалами справи та судом встановлено, що  ОСОБА_1 є власником автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
22.07.2019 року на належний позивачу на праві власності автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 , впало дерево. Автомобіль був залишений позивачем на тимчасовій зупинці у дворі будинку.
Згідно висновку експертного дослідження №149 від 10 серпня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля, внаслідок його пошкодження 22.07.20019 року, з врахуванням результатів його обстеження 29.07.2019 року, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали становить 20 745,48 гривень.
Факт падіння дерева на належний позивачу автомобіль та завдання, у зв`язку з цим транспортному засобу механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди підтверджуються наданими позивачем вищенаведеним висновком експертного дослідження №149 від 10 серпня 2019 року, листом Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07.08.2019 року, довідкою Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, листом Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13.08.2019 року та фотокопіями до нього.
Відповідно до ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. До об`єктів благоустрою населених пунктів належать парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.
Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою (п. 7 ч. 1 статті 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
Крім цього, ч.1, 2 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 21 вказаного Закону України елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 10 та ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Аналогічні норми закріплені в підпункті 5.1. розділу 5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10.04.2006 року.
Крім цього, з розділу 9 вказаних Правил випливає, що виробничий процес утримання об`єктів зеленого господарства включає, зокрема, догляд за ними, а також видалення окремих дерев; видалення аварійних дерев. Згідно до приписів ч. 4 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.
Відповідно до п. 7 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Таким чином, громадяни мають право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну внаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. За законодавством України, зелені насадження, в тому числі, дерева, відносяться до об`єктів землеустрою.
Окрім цього, законом встановлено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. З наведеного випливає, що, за наявності підстав, матеріальна шкода, заподіяна майну позивача, може бути відшкодована відповідачем, оскільки відповідальність за стан зелених насаджень відповідно до законодавства України несе балансоутримувач, тобто місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 26.05.2016 року №505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», до структури виконавчих органів Львівської міської ради входить Департамент містобудування Львівської міської ради.
Згідно п.п. 28, 38 Розділу 2 Положення «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», затвердженого ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016 року, до повноважень Департаменту містобудування Львівської міської ради входить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, обстеження зелених насаджень з метою визначення їх якісного стану з подальшим оформленням відповідних актів.
Рішенням Львівської міської ради №972 від 27.10.2017 року затверджено положення про Департамент містобудування ЛМР. Цим положенням, а саме п.п. 4.1.51., 4.1.52., 4.1.53. передбачено, що до компетенції Департаменту містобудування ЛМР належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, в тому числі їх озелененням. Таким чином, Львівською міською радою як органом місцевого самоврядування за Департаментом містобудування ЛМР було закріплено обов`язок утримання об`єктів благоустрою комунальної власності.
Відповідно до розділу 12 та 14 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10.04.2006 року, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються загальні, часткові та позачергові огляди, а також ведеться облік зелених насаджень.
Оскільки, Львівська міська рада визначила балансоутримувачем об`єктів благоустрою Департамент містобудування ЛМР, колегія суддів приходить до висновку про те, що Департамент містобудування ЛМР відповідно до приписів п. 5.5 розділу наведених Правил є відповідальним за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на території міста, в тому числі по АДРЕСА_1 , де було пошкоджено автомобіль позивача у зв`язку з падінням дерева.
Отже, дерево 22 липня 2018 року впало на автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу, внаслідок винної бездіяльності Департаменту містобудування ЛМР.
Наявний у матеріалах цивільної справи висновок №149 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 10.08.2019 року складений згідно з нормами законодавства, підстав не брати його до уваги немає.
Згідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше).
Відповідач Департамент містобудування Львівської міської ради вимог, визначених в нормативних актах не дотримався, внаслідок чого майну позивачу була заподіяна матеріальна шкода. Тому, враховуючи висновок автотоварознавчого дослідження про вартість відновлювального ремонту, що становить 20 745, 48 грн., окрім цього, як матеріальна шкода судом розглядаються також витрати позивача на експертне дослідження транспортного засобу вартістю 1500,00 грн.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі і стягнути з відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, в розмірі 20 745 (двадцять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 48 коп., на відшкодування вартості проведеної експертизи 1500 (півтори тисячі) 00 коп., всього – 22 245 (двадцять дві тисячі двісті сорок п`ять) 48 коп.
Вирішуючи питання, стягнення з відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради витрат на оплату судового збору, витрат за надання професійної правничої допомоги, витрат за видачу довідки про погодні умови, поштових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). 
Встановлено, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у даній справі у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Шала Р.М., а в суді апеляційної інстанції адвокат Кульчицький О.С.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат за надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 надав суду квитанцію про сплату ОСОБА_3 3500 грн., ордер серії ЛВ №179953 на надання правової допомоги, договір – доручення про надання правової допомоги від 18.02.2020 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , акт приймання – передачі виконаних робіт по договору від 18.02.2020 року на суму 4000 грн.
Колегія судді вважає, що стягнення з відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради витрат за надання професійної правничої допомоги слід задовольнити частково в розмірі 4000 грн., оскільки позивачем не надано суду договір про представництво інтересів та надання правової допомоги укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також акт приймання - передачі виконаних адвокатом ОСОБА_3 робіт.
Також стягненню з відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради підлягають документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. (768,40грн. за подачу позовної заяви та 1152, 80 грн. за подачу апеляційної скарги), 160, 83 грн. за видачу довідки про погодні умови та 410, 40 грн. поштових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задоволити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради про відшкодування завданих збитків задоволити частково.
Стягнути з Департаменту містобудування Львівської міської ради (Код ЄДРПОУ: 34857473) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) 20 745, 48 грн. - матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля; 1500,00 грн. - вартість проведеної експертизи, всього - 22 245, 48 грн.
Стягнути з Департаменту містобудування Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 40000 грн. за надання професійної правничої допомоги.
Стягнути з Департаменту містобудування Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 2 492,23 грн. судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року. 

Головуючий: Ванівський О.М. 

Судді: Мельничук О.Я.

Цяцяк Р.П.