Постанова
Іменем України       
 
13 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 158/1450/16-ц
 
провадження № 61-662св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Ківерцівська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи: відділ Держгеокадастру у Ківерцівському районі Волинської області, відділ державної реєстрації Ківерцівської районної державної адміністрації, Жидичинська сільська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року у складі судді Костюкевича О. К. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області 
від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Киці С. І., 
Грушицького А. І., Данилюка В. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області (далі - Ківерцівська РДА), третя особа - ОСОБА_6 , про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що йому на підставі розпорядження Ківерцівської РДА від 17 липня 2008 року за № 322 передана у власність земельна ділянка та видано державний акт на право власності. Однак, як йому стало відомо у 2016 році, на підставі розпорядження Ківерцівської РДА від 28 листопада 2005 року за № 374 ОСОБА_6 передано 
у власність цю ж земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) площею 1,51 га, розташовану на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано в установленому законом порядку, 25 квітня 2006 року видано державний акт на право приватної власності на землю 
з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010609400757. Кадастровий номер земельної ділянки 0721882700:05:000:0285. Вважав, що 
ОСОБА_6 земельна ділянка відведена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки згідно з розпорядженням Ківерцівської РДА останній мав право на отримання земельної ділянки у розмірі 1,5 га, однак згідно з державними актами йому відведені земельні ділянки у загальному розмірі 1,8211 га.
Вважав, що вказаними державними актами про право власності на землю порушено його право власності на спірну земельну ділянку.
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_6 , видані 25 квітня 2006 року Ківерцівською РДА серії ЯА № 663403, серія ЯА № 663404, серія ЯА № 663405, та скасувати 
пункт 1.1 розпорядження Ківерцівської РДА від 28 листопада 2005 року 
№ 374 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок громадянам» щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) в межах Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, виготовлену ПФ «Реформатор».
 
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 липня 2017 року залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
до участі у розгляді цієї справи як правонаступників ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 
2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушень законодавства при виділенні земельних ділянок ОСОБА_6 допущено не було, право власності на спірні земельні ділянки виникло у нього значно раніше, ніж 
у позивача, тому і підстав для скасування як державних актів, так 
і розпорядження Ківерцівської РДА щодо виділення відповідачу земельної ділянки немає. Зазначеним розпорядженням Ківерцівської РДА у 2005 році та видачею у квітні 2006 року ОСОБА_6 державних актів на право приватної власності на земельну ділянку права позивача ОСОБА_1 не були порушені, як і не були порушені права померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , спадкоємцем якої є позивач.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 
2017 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 01 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції належним чином не встановили фактичні обставини справи та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні його позову.
Вважає, що відсутність технічної документації у ОСОБА_6 підтверджується долученою до матеріалів справи відповіддю Держгеокадастру у Ківерцівському районі Волинської області від 13 липня 2016 року № 32-308-0.4-1066/2-16, за змістом якої відомо, що технічна документація із землеустрою до Державного фонду документації від ОСОБА_6 не надходила. В Жидичанській сільській раді Ківерцівського району Волинської області також документація відсутня. Отже, висновок апеляційного суду щодо виготовлення технічної документації ОСОБА_6 не відповідає матеріалам справи та фактично встановленим обставинам щодо відсутності технічної документації ОСОБА_6 . 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Розпорядженням Ківерцівської РДА від 28 листопада 2005 року за № 374 ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства площею 
1,50 га на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), розташовану на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. 
Згідно з архівною копією списку розподілу земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування між власниками сертифікатів с. Липляни КСП «Надія» Ківерцівського району, який є додатком до розпорядження, 
ОСОБА_6 (пункт № 33) на підставі сертифіката серія ВЛ № 0213052 передано у власність земельну ділянку за № 432, в тому числі рілля - 
1,19 га, сіножаті - 0,17 га, пасовища - 0,14 га. Цим же розпорядженням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю).
Відповідно до розпорядження Ківерцівської РДА від 28 листопада 2005 року № 374 розглянуто та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю), в тому числі ОСОБА_6 . Матеріали розподілу земельних часток (паїв) між громадянами в межах Жидичинської сільської ради та технічна документація із землеустрою стосувалась не лише одного ОСОБА_6 , а й інших власників сертифікатів с. Липляни КСП «Надія» Ківерцівського району Волинської області. 
25 квітня 2006 року ОСОБА_6 видано державні акти на право приватної власності на землю, які були зареєстровані у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.
Відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА № 663404 ОСОБА_6 набув права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (рілля) площею 1,51 га, кадастровий номер земельної ділянки 0721882700:05:000:0285.
Згідно з відповіддю ПФ «Реформатор» від 22 червня 2016 року № 01/06 технічна документація по складанню державних актів по організації території земельних часток (паїв) КСП «Надія» на території Жидичинської сільської ради розроблялась у двох екземплярах і була передана 
в управління земельних ресурсів у Ківецівському районі та Жидичинську сільську раду. 
ОСОБА_1 , як встановлено зі списку розподілу земельних ділянок (паїв), не брав участі у жеребкуванні між власниками земельних часток (паїв) у червні 2004 року.
Невідповідність розміру земельної ділянки (ріллі), зазначеної в державному акті на право приватної власності на землю, площі, зазначеній 
у розпорядженні Ківерцівської РДА, має місце у зв`язку з тим, що земельна ділянка за № 432 (рілля), яка була передана ОСОБА_6 у порядку жеребкування, містила частину земельної ділянки, яка не була придатна для використання через заболоченість і не мала вартості та не включалася до земель, що підлягали паюванню, була виділена позивачу як земельна ділянка, яка не має вартості, що також підтверджується кадастровим планом-схемою розпаювання.
Розпорядженням Ківерцівської РДА від 17 липня 2008 року за № 322 частина земельної ділянки за № 432, розташованої на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, розміром 0,595 га, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , виданого Ківерцівською РДА 25 жовтня 2007 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, була передана у власність ОСОБА_1 та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5929 га від 13 жовтня 2011 року серії ЯЛ № 691177.
Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю ОСОБА_1 , та витягу з Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельної ділянки 0721882700:05:000:0285, що відповідає кадастровому номеру земельної ділянки позивача збігається, із кадастровим номером земельної ділянки, що виділена відповідачу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, його спадкоємцями 
є відповідачі у справі.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11 вересня 2017 року залишено без змін, позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано незаконним розпорядження Ківерцівською РДА від 17 липня 2008 року 
за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» у частині передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства на території Жидичинської сільської ради на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,75 га (номер паю 432). Вирішено питання про розподіл судових витрат.
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані судові рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності 
є непорушним.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.
Згідно із частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.
Згідно зі статтею 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність земельних ділянок) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
У постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року справа 
№ 6-67цс14 міститься висновок про те, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, 
і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.
За статтею 60 ЦПК України (в редакції на час звернення до суду з цим позовом) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких 
у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11 вересня 2017 року залишено без змін, позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано незаконним розпорядження Ківерцівської РДА 
від 17 липня 2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» у частині передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства на території Жидичинської сільської ради на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,75 га (номер паю 432). Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Вказані судові рішення мотивовано тим, що під час прийняття оскаржуваного розпорядження Ківерцівською РДА від 17 липня 2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» у частині, 
що стосується передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, відповідачем не перевірено наявний правовий статус цієї земельної ділянки та не враховано, що відносно цієї земельної ділянки вже існує розпорядження Ківерцівської РДА від 28 листопада 2005 року за 
№ 374, яким спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_6 для ведення особистого підсобного господарства та видано державний акт на право власності на земельну ділянку.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що оскільки рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2016 року розпорядження Ківерцівської РДА, яким було передано у власність земельну ділянку позивачу скасовано, отже, будь-яких порушень чинного законодавства при виділенні земельних ділянок ОСОБА_6 допущено не було, право власності на спірні земельні ділянки виникло в нього значно раніше, ніж 
у позивача, тому і підстав для скасування як державних актів, так 
і розпорядження Ківерцівської РДА щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_6 відсутні. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні 
й обґрунтовані судовірішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова
 
                                                                                                                        Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                        Ю. В. Черняк