ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа №805/524/17-а
адміністративне провадження №К/9901/41276/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП» на постанову Донецького окружного адміністративного суду у складі судді Кірієнка В.О. від 16 травня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г. від 19 липня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП» до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕП» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, Інспекція), в якому просило: 1) визнати протиправними дії Інспекції щодо складення податкових повідомлень-рішень від 17 жовтня 2016 року №0010281200 та №0010271200; 2) визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2016 року №0010281200 та №0010271200.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалось на безпідставність застосування до підприємства штрафних санкцій за порушення строку сплати сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ), передбачених статтею 126 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки наявними доказами повністю підтверджено обставини своєчасної сплати податку у строки, встановлені законодавством. 

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, у задоволенні позову Товариства відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що зарахування податковим органом коштів, що надходили від позивача в оплату податкових зобов`язань із ПДВ за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року на погашення податкового боргу, що виник у попередніх податкових періодах, є правомірним, а отже відповідач під час винесення спірних податкових повідомлень-рішень діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені пунктом 87.9 статті 87 ПК України.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального права, а також порушення процесуальних норм - вирішення спору без повного та всебічного дослідження всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду справи, просить їх скасувати.

У доводах касаційної скарги про невідповідність ухвалених у справі судових рішень нормам матеріального та процесуального права посилається, зокрема на розгляд апеляційним судом справи за відсутності представника позивача, незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття до суду - зайнятість адвоката в іншому судовому процесі, внаслідок чого позбавлено позивача основоположного права на захист своїх прав і свобод, чим порушено положення статті 55 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Також зазначає, що у органу державної податкової служби відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки. На думку позивача, судом не враховано положень статей 87 та 126 ПК України, що визначають дії, які зобов`язані здійснити органи податкової служби зі сплаченими коштами в погашення податкового боргу, та не встановлюють відповідальності платника податків внаслідок вчинення вказаних дій податковою службою тощо.

Відповідач правом на подання письмових заперечень на касаційну скаргу не скористався.

Справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати Товариством узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ за період з 30 вересня 2014 року по 03 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки від 04 жовтня 2016 року №195/05-81-12-01/20392491, у якому зафіксовано порушення позивачем вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57 та пункту 203.2 статті 203 ПК України, а саме порушення строків сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ по наступним деклараціям: серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року та по уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за наступні періоди: листопад 2014 року, грудень 2014 року, травень 2015 року.

На підставі акту перевірки Інспекцією прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2016 року: №0010281200, яким за затримку сплати грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 409581,95 грн. зобов`язано сплатити штраф (20%) у сумі 81916,39 грн.; № 0010271200, яким за затримку сплати грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 273822,90 грн. зобов`язано сплатити штраф (10%) у сумі 27382,29 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями Товариство оскаржило їх у судовому порядку.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) встановлено право контролюючих органів проводити перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно вимог пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування ПДВ (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування ПДВ, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника, даних системи електронного адміністрування ПДВ.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання чи інших порушень. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Таким чином у контролюючого органу відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки.

Питання ж своєчасності нарахування та сплати податків та зборів до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, положення якого набрали чинності з 01 січня 2017 року, могли бути предметом лише документальної перевірки, якій властиві інші ознаки в залежності від виду такої (виїзна, невиїзна, планова, позапланова).

При цьому у відповідності до положень підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податку має право, крім іншого, бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Зміст наведених норм (чинних на час проведення перевірки) підтверджує висновок про те, що контролюючий орган, реалізовуючи свої повноваження щодо проведення камеральної перевірки, може здійснювати лише перевірку платника податків виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків. Водночас своєчасність сплати платником податків і зборів може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

А відтак з`ясування відповідачем під час податкової перевірки питань, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду перевірки, не можна визнати діями суб`єкта владних повноважень, що відповідають наведеним ознакам. Відповідно, інформація, що зібрана Інспекцією відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій встановлено, що камеральна перевірка позивача була проведена з питань своєчасності сплати сум податкових зобов`язань з ПДВ, висновок судів у справі, що розглядається, про законність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень не ґрунтується на правильному застосуванні вказаних норм матеріального права.

За наведеного та у зв`язку із відсутністю у даній справі спору щодо виду перевірки, на підставі якої прийнято податкові повідомлення-рішення, та її предмету, касаційний суд вважає, що акт такої перевірки є доказом, здобутим з порушенням Закону, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Відповідно, прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення, які є предметом розгляду в цій справі, не є законними та підлягають скасуванню.

Що ж до позовних вимог про визнання протиправними дій Інспекції, Верховний Суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України (в редакції, чинній на час звернення Товариства з позовною заявою) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 8 статті 3 КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

У свою чергу порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Таким чином до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Поряд з цим дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо відповідні дії не повинні вчинюватись таким суб`єктом стосовно цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

Право ж податкового органу визначати у порядку, встановленому ПК України, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, передбачалось підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та статтею 58 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже у разі незгоди з діями суб`єкта владних повноважень щодо прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками проведеної перевірки, вимога про визнання таких дій протиправними не буде мати своїм наслідком захист прав позивача, оскільки таке право підлягає захисту виключно шляхом звернення з позовом про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відтак, у разі встановлення протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення належним способом відновлення порушеного права є його скасування, а не визнання неправомірними дій посадових осіб контролюючого органу щодо його прийняття.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин, постановлені у справі рішення підлягають частковому скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову частково.

При цьому Верховний Суд не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні судового рішення у зв`язку із розглядом апеляційної скарги за відсутності представника позивача, адже згідно частини четвертої статті 196 КАС України (в редакції, чинній на момент апеляційного розгляду) неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Матеріалами ж справи підтверджується повідомлення позивача про дату, час і місце апеляційного розгляду справи.

Із рішення апеляційного суду вбачається й те, що останній розглядав подані представником Товариства клопотання про відкладення розгляду справи та його зупинення й дійшов висновку про їх необґрунтованість з огляду на відсутність доказів неможливості прибуття до суду та необхідності надання додаткових доказів по справі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП» задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 жовтня 2016 року №0010281200 та №0010271200 скасувати та прийняти у цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2016 року №0010281200 та №0010271200.

В решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду