ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/13944/18                                                 Головуючий у І інстанції - Костенко Д.А.
                                                                               Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                                П О С Т А Н О В А
             І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  27 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ

  Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,  

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   26 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії,- 

                В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до  Окружного адміністративного суду міста Києва  з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила: 
-          зобов`язати Відповідача подати до Фонду додаткову інформацію щодо Позивачки, як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів у розмірі 84000 грн., що обліковуються на рахунку № НОМЕР_1 .
Підставою позову зазначено те, що Позивачка є вкладником Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"  і на неї поширюються передбачені  Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  гарантії відшкодування коштів за вкладом. Також, Позивачка стверджує, що на її рахунок у банку надійшли кошти у загальній сумі 90185,08 грн., з яких 84000 грн. не були відшкодовані. Вважає, що операції з переказу коштів на її банківські рахунки не відносяться до нікчемних правочинів згідно з ч.ч. 2, 3  ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також відсутні судові рішення про визнання правочину недійсним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від   26 грудня 2019 року задоволено адміністративний позов повністю.
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 84000,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок).
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Уповноважена особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волков Олександр Юрійович подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Позивачка набула право на одержання гарантування суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб межах граничного розміру відшкодування, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також, Відповідач звертає увагу на те, що між Позивачкою та ТОВ «ІРЦ» було укладено договір позики, за умовами якого кошти Позивачки були передані у власність ТОВ «ІРЦ». Договір позики є двостороннім, укладений Позивачкою безпосередньо з ТОВ «ІРЦ» без учасника банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом згідно з Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на ситуацію з Позивачкою.
Учасниками справи не подано відзив на апеляційну скаргу. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311  КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, в 29 квітня 2015 року між банком і Позивачкою укладено договір № 980-053-000000160 банківського рахунку "Поточний рахунок "Ощадний", згідно з яким Позивачці відкрито рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей.
28 квітня 2016 року між Позивачкою і ТОВ "ІРЦ" укладено договір № 980-053-000230345, згідно з яким Позивачка передає у власність ТОВ "ІРЦ" грошові кошти в сумі 84000 грн. на строк не більше 182 дні з 28.04.2016 року по 27.10.2016 року, а ТОВ "ІРЦ" зобов`язується повернути кошти Позивачці та виплатити проценти за ставкою 3,568% річних в порядку та на умовах, встановлених цим договором, перерахувавши вказані кошти на рахунок Позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_1 , та сплачувати проценти за користування коштами за встановленою договором ставкою на цей же рахунок. При цьому днем надання суми коштів у власність ТОВ "ІРЦ" вважається день зарахування коштів у сумі 84000 грн. на поточний рахунок товариства відповідно до умов цього договору.
Згідно з платіжним дорученням від 28.04.2016 року № 27036201 кошти у сумі 84000 грн. перераховані з рахунку Позивачки № НОМЕР_1   на рахунок ТОВ "ІРЦ" за призначенням: "Перерахування залучених коштів зг. дог. № 980-053-000230345 від 28.04.2016 року" (а.с. 26).
19 травня 2016 року ТОВ "ІРЦ" перераховано на рахунок Позивачки                                    № НОМЕР_1 кошти у загальній сумі 90185,08 грн., у т.ч. 84000 грн. з призначенням платежу: "Повернення коштів згідно з договором № 980-053-000230345 від 28.04.2016 року", що підтверджується довідкою про стан рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 28). Також зазначено, що зарахування 19.05.2016 року ТОВ "ІРЦ" коштів на рахунок Позивачки у загальній сумі 90185,08 грн. є нікчемним правочином в силу положень  ст. 215 ЦК України  та п. 7-3 ч. 3  ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  .
Листом Уповноваженої особи від 03.07.2018 року № 030718/10-вих повідомлено Позивачці про те, що договір № 980-053-000000160 від 29.04.2015 року укладено нею безпосередньо з банком, у зв`язку з чим цей договір не відповідає вимогам  Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг"  за своїм суб`єктним складом, а тому правові підстави для включення інформації про позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, відсутні (а.с. 27).
Із 23 травня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію Банку на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 4/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" і рішення виконавчої дирекції Фонду від 23.05.2016 року № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" призначено Ірклієнка Ю.П.
Із 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації банку на підставі рішення Національного банку України від 12.07.2016 року № 124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" і рішення виконавчої дирекції Фонду від 12.07.2016 року № 1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський"
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.06.2018 року № 1758 продовжено строк ліквідації Банку на два роки з 13.07.2018 року до 12.07.2020 року включно.
На час розгляду справи Уповноваженою особою є Волков О .Ю. згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 вересня 2019 року № 2356.
Комісією по перевірці правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними (далі - Комісія), в ході перевірки виявлено, що банком 19.05.2016 року виконано платіжні документи ТОВ "ІРЦ" з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі 1298015973,74 грн., при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема, залишку коштів, було недостатньо для проведення вищенаведених правочинів. Виходячи із наведеного Комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведених у додатку до акту, зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені п.п. 7-9 ч. 3  ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  (акт від 01.06.2016 року № 2 про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності).
Згідно з копією додатку 1 до акта № 2 в ході перевірки встановлено, що між ТОВ "ІРЦ" і Банком укладено Договір доручення № 1 від 11.11.2014 року, згідно з умовами якого банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "ІРЦ", як Довірителя, на умовах строковості та платності. Відповідно до предмету Договору доручення Банк мав право укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ "ІРЦ" грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою передбаченою відповідним додатком до даного договору.
Також, у справі наявна копія аналогічного за змістом Договору доручення № 2 від 01.04.2016 року, укладеного між ТОВ "ІРЦ" (Довіритель) і Банком (Повірений) (а.с. 20, 21).
Згідно з витягом від 26.11.2018 року з додатку 2 до акта № 2 від 01.06.2016 року Комісії Позивачку включено до Переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19 травня 2016 року здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № НОМЕР_2   ТОВ "ІРЦ" у сумі 90185,08 грн.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку про належність Позивачки до вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", на якого поширюється гарантії відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду. Також, судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського рахунку чи зарахування на нього коштів від іншої особи, а також передбачених ч. 3 ст. 36 і п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину. Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про зобов`язання Відповідача подати до Фонду додаткову інформацію про Позивачку, як вкладника Банку, якому необхідно здійснити виплату відшкодування у сумі 84000 грн.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Законом № 4452-VI).
Частиною 1 статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 1 та частини третьої статті 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.
Частина 1 статті 26 Закону № 4452-VI передбачає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Зважаючи на суб`єктний склад сторін у справі, предмет і підстави адміністративного позову, судом першої інстанції вірно  враховано висновки Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2019 у справі № 823/1674/18 у подібних правовідносинах.
Так, у пунктах 49-51 цієї постанови Верховний Суд зазначив наступне:
"49. Зміст вказаних фактичних обставин свідчить про те, що у межах спірних правовідносин ПАТ "Банк Михайлівський" виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорі № 980-021-000182745, укладеному 28.01.2016 року між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та позивачем, з наступними змінами.
50. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач був повідомлений банком під підпис про непоширення гарантій банку на кошти у сумі 18500,00 грн. станом на 19.05.2016 року , повернуті на рахунок позивача за договором позики з небанківською фінансовою установою від 28.01.2016 року (із змінами внесеними 15.03.2016 року).
51. Отже, у справі, яка розглядається, кошти позивача відповідають чітко визначеним критеріям, визначеним змінами, внесеними до Закону № 4452-VI Законом                    № 1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно - до вкладника.".
Тобто, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України від 15.11.2016 року  № 1736-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг", яким Прикінцеві положення Закону № 4452-VI доповнено п. 15, наступного змісту:
"До вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників".
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справах, Позивачці відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 , з якого кошти у сумі 84000 грн. були перераховані на рахунок ТОВ "ІРЦ" та, у подальшому, повернуті цим Товариством.
При цьому, наявні у справі копія додатку 1 до акта Комісії від 01.06.2016 року № 2, згідно з яким встановлено укладення між Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" і ТОВ "ІРЦ" Договору доручення № 1 від 11.11.2014 року, та копія Договору доручення № 2 від 01.04.2016 року, якими передбачено, що банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "ІРЦ", мав право укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ "ІРЦ" грошових коштів у позику від фізичних осіб, наявний у справі витяг від 26.11.2018 року з додатку 2 до вказаного акта, яким підтверджується повернення Позивачці залучених ТОВ "ІРЦ" коштів, а також висновок Верховного Суду у п. 49 постанови від 21 грудня 2019 року у справі № 823/1674/18 про те, що у межах спірних правовідносин Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" виступало повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорі, укладеному між Позивачкою і небанківською установою, дають підстави для висновку про те, що договір, укладений між Позивачкою і ТОВ "ІРЦ" за участю банку, як повіреного.
Зважаючи на те, що вказаний банківський рахунок відкритий банком на користь Позивачки, кошти у безготівковій формі у сумі 84000 грн. зараховані банком на рахунок Позивачки на умовах договору банківського рахунку, а також з огляду на відсутність доказів про те, що Позивачка була повідомлена банком під підпис про непоширення гарантій на вказану суму коштів, залучених ТОВ "ІРЦ" через банк, що виступив повіреним, та враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2019 року у справі                       № 823/1674/18, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належність Позивачки до вкладників банку, на якого поширюється гарантії відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, з чим погоджується колегія суддів.
Між тим, під час розгляду справи Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б свідчили, що вчинені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Не надано також і обвинувального вироку суду, в якому було б встановлено вину Позивачки або посадових осіб ПАТ «Банк Михайлівський» з приводу укладення договорів банківського рахунку.
Також, Відповідачем не надано доказів на підтвердження факту того, що дії посадових осіб ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» щодо перерахунку коштів на рахунки Позивачки суперечать закону. Отже, доводи Уповноваженої особи щодо нікчемності транзакцій з перерахунку коштів з мотивів перерахування коштів на рахунки Позивачки від іншої особи, не ґрунтуються на нормах законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
За приписами ч. 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.
Доказів того, що Уповноваженою особою відповідно до ст. 27 Закону № 4452-VI включено Позивачку до Переліку вкладників або протягом процедури ліквідації подано до Фонду додаткову інформацію про позивача, який має право на відшкодування котів за вкладом у сум 84000 грн., Відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав.
Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону  № 4452-VI гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.
Такі випадки визначені у ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, однак про їх наявність ніхто з учасників справи не стверджував і доказів не надав, а судом таких випадків не встановлено.
Пунктами 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI передбачено, що правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
- банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7);
- банк уклав правочин (у т.ч. договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (п. 8);
- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (п. 9).
Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд:
1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;
2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;
3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду  викладених в постанові від 04 липня 2018 року № 826/1476/15, а саме: «Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то  стаття 38 Закону № 4452-VI  не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі  статті 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Згідно з положеннями статей  37,  38 Закону № 4452-VI  Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.
При цьому, при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до  закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2  статті 215 Цивільного кодексу України  та частина 3  статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою  статті 38 цього ж Закону  перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину.»
При цьому, у справі відсутні докази, які б достовірно і переконливо свідчили про те, що умови укладеного між Позивачкою і банком правочину (договір банківського рахунку) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. 
Водночас зміст укладеного між банком і Позивачкою договору від 29.04.2015 року                № 980-053-000000160 банківського рахунку, дослідженого судом  першої інстанції, таких умов не передбачає.
Проте, Відповідачем не зазначено фактичних обставин і не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів того, що Позивачка є пов`язаною особою банку в розумінні Закону № 4452-VI.
В апеляційній скарзі висновки про нікчемність правочину Відповідач обґрунтовує тим, що постановою Правління Національного банку від 22.12.2015 року № 217/БТ Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку. Зазначеною постановою встановлено ряд обмежень в діяльності банку.
Постановою Правління Національного банку від 27.04.2016 року № 295/БТ пункт 4 постанови від 22.12.2015 року № 217/БТ, який встановлює обмеження, було викладено в новій редакції.
ПАТ "Банк Михайлівський" уклав із ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" договір відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 року.
Згідно з умовами договору відступлення № 1805 ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов`язалось відступити банку права вимоги, належні ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", за кредитними договорами (із забезпеченням) з усіма додатковими угодами до них, укладеними з фізичними особами. Банк, в свою чергу, зобов`язався оплатити права вимоги.
Перелік кредитних договорів, права за якими відступається банку, міститься в реєстрі кредитних договорів. Відповідно до реєстру банк придбав права вимоги за 106265 кредитними договорами на загальну суму 1061074939,79 гривень за ціною 870000000,00 гривень, вказаний факт не заперечується Відповідачем.
Також, 19.05.2016 року ПАТ "Банк Михайлівський" уклав із ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" договір відступлення прав вимоги № l. Згідно з умовами цього договору відступлення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов`язалось відступити Банку права вимоги, що належать ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та юридичними особами.
Перелік договорів, права за якими відступаються банку з боку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", міститься в реєстрі Основних договорів.
Банк, в свою чергу, зобов`язався оплатити права вимоги за вартістю, зазначеною в реєстрі основних договорів, протягом 3-х робочих днів з дня підписання вказаного реєстру.  
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трансакції з перерахування коштів з рахунків ТОВ "ІРЦ" на рахунок Позивачки, зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду у п. 45 постанови від 04.07.2018 року                               № 826/1476/15, не є правочином, укладеним між банком та Позивачкою, тому посилання відповідача на нікчемність цього правочину відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №  4452-VI є безпідставними і не доводять правомірність не включення Позивачки до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.
Посилання Відповідача на здійснення банком кредитних операцій та на обставини повернення ТОВ "ІРЦ" коштів фізичним особам, судом першої інстанції обґрунтовано не бралось до уваги, оскільки вони не стосуються взаємовідносин між банком і Позивачкою та не спростовують факти відкриття Позивачкою банківського рахунку і зарахування на нього коштів.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про не встановлення обмежень щодо укладення договору банківського рахунку чи зарахування на нього коштів від іншої особи, а також передбачених ч. 3 ст. 36 і п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину.
При цьому, Уповноваженою особою Фонду не доведено наявність правових підстав для не включення Позивачки до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що суперечить приписам  Закону № 4452-VI.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що згідно із ст. 26 Закону № 4452-VI Позивачка набула право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не була включена Уповноваженою особою до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом.
Водночас, відповідно до положень  ст. 27 Закону № 4452-VI  (у редакції  Закону України від 16 липня 2015 року № 629-VIII, яка діє з 01 липня 2016 року), Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього  Закону  та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
За змістом розділу ІІ Положення про порядок відшкодування ФГВФО коштів за вкладами, затвердженого  рішенням Фонду від 09 серпня 2012 року № 14  протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку Уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.
Зміни та/або доповнення до переліків надаються неплатоспроможним банком до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (п. 9  Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.         13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (п. 59 рішення від 06 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України"); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (п. 158 рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі") (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі "Гарнага проти України").
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та/або доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо ОСОБА_1 , номер рахунку № НОМЕР_1 на сумі 84000,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 826/2785/17.
Положеннями      ст. 242 КАС України      рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1  статті 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення      суду першої інстанції зміні в резолютивній частині.
Керуючись ст. ст.    241,  242,   243,   308, 311,   315,   317,   321, 322,   325,  328,  329,  331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича задовольнити частково. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   26 грудня 2019 року -  змінити  виклавши другий  абзац резолютивної частині в такій редакції:
«Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та/або доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо ОСОБА_1 , номер рахунку № НОМЕР_1 на сумі 84000,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок).».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року залишити  без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.        

Головуючий-суддя:                                                                       В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                       І.О. Лічевецький 

                                                                                                             О.М. Оксененко