Дата документу 06.05.2020 Справа № 310/447/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 310/447/19                                          Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/270/20 Крамаренко А.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Тетяна Анатоліївна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини,
В С Т А Н О В И В:
       У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, зазначивши заінтересовану особу - приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А., посилаючись на те, що вона з 28 липня 2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є спадкоємицею за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших спадкоємців у померлої крім неї немає.
               За життя ОСОБА_2 набула право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором міни від 23 червня 2006 року.
               На праві спільної часткової власності інша половина зазначеної квартири належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
               З 23.12.1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. В шлюбі вони прожили 13 років. Спільних дітей не мали.
               06.09.2005 року шлюб між ними було розірвано, проте вони продовжували жити як одна сім`я, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.
                ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. ОСОБА_2 разом з нею поховали його. ОСОБА_3 спадкоємців не мав, батьки його померли.
               Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 .
                ОСОБА_2 продовжувала жити в зазначеній вище квартирі, вести домогосподарство. 
               Зазначає, що вона переїхала до своєї матері ОСОБА_2 та продовжувала проживати з нею до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , й досі продовжує там проживати.
               При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, оскільки не було встановлено факту проживання однією родиною ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , та факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , так, як, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи на момент смерті вказано, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
               Посилаючись на зазначені обставини просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 23 грудня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
               Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року заяву задоволено.
               Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 23 грудня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
               Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
               У апеляційній скарзі Територіальна громада м. Бердянська в особі Бердянської міської зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не було залучено до участі у справі Бердянську міську раду в якості заінтересованої особи у відповідності до ст.1277 ЦК України. Залишилось поза увагою, що у зв`язку з неприйняттям спадкоємцями спадщини, у даній справі участь орган місцевого самоврядування, яким є Бердянська міська рада, є обов`язковою. Суд не врахував, що з встановлення факту вбачається виникнення спору про право власності не нерухоме майно, на яке може претендувати Бердянська міська рада, отже між сторонами наявний спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення відповідно до якого заяву залишити без розгляду.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення і ухвалити у відповідній частині нове.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове рішення у випадку неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 23 грудня 1992 року між  ОСОБА_3  та ОСОБА_2  було укладено шлюб, який було розірвано 06 вересня 2005 року. Право спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване за  ОСОБА_3  та ОСОБА_2   ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі з 28 липня 2006 року.  ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 .
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт, про встановлення якого просив заявник, має юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадкування, а обставини, що підтверджують даний факт - встановленими та доведеними. 
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже метою фізичної особи звернення до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.
Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право (Постанова Верховного Суду № 61-18462ск18 від 15.11.2018 року, Постанова Верховного Суду № 61-34884св18 від 14.11.2018 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Тобто, факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення та породжувати юридичні наслідки.
В даному випадку, заявник фактично просить встановити факт, який буде доказом та надаватиме йому право на спадкування частини майна, що належала померлому  ОСОБА_3 , проте при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, докази не фіксуються, і не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи оспорюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, а встановлення факту постійного проживання заявнику необхідне для вирішення питання про прийняття спадщини, спір щодо якої може біти вирішений лише в порядку позовного провадження, судова колегія вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції та залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради задовольнити.
Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини залишити без розгляду.
         Дата складання повної постанови 12 травня 2020 року.
                Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко