Справа № 127/8197/20 
Провадження № 33/801/396/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,
за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Олійника Андрія Михайловича,
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2020 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, 

встановив:

       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР № 431193 від 26 березня 2020 року громадянин ОСОБА_1 26 березня 2020 року о 15:30 год. в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою м. Вінниця, вул. О.Антонова, 13, перебуваючи на своєму робочому місці не припинив роботу в вищевказаному магазині продовжуючи обслуговувати клієнтів. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги постанови КМУ №211, за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.
       Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. Стягнуто з нього судовий збір в сумі 420,40 грн. в дохід держави.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вина доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом інспектора ЮП СП Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області та фототаблицями.
       Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що на діяльність магазину «Наше пиво» не поширюються заборони встановлені постановою КМУ №211 від 11 березня 2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co-2», так як останній здійснює роздрібну торгівлю продуктами харчування в тому числі і пивом, а тому має бути відкритим для відвідувачів. Крім того, звертає увагу, що працівниками поліції не додано до матеріалів справи підтвердження того, що заявник є працівником вказаного магазину, або безпосередньо самостійно здійснює підприємницьку діяльність. Разом з тим не додано пояснення відвідувачів магазину, яких було прийнято та здійснено їх обслуговування.
Також, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що справа була розглянута 28 квітня 2020 року в його відсутності, оскільки повістку про виклик до суду ним отримано в день розгляду справи 28 квітня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 19), а постанову Вінницького міського суду Вінницької області отримано ним 15 травня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 20).
Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, слід зазначити таке.
Згідно зі ст. 294 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова Вінницького міського суду Вінницької області ухвалена 28 квітня 2020 року (а.с. 17) без участі заявника, копія якої отримана ОСОБА_1 15 травня 2020 року, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 20).
Апеляційна скарга на вказану постанову подана 25 травня 2020 року засобами поштового зв`язку (а.с. 23).
З огляду на наведене, причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, тому такий строк слід поновити.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами заявника щодо порушення судом першої інстанції норм КУпАП під час розгляду справи.
Відповідно ч. 1-2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
На переконання апеляційного суду вказані вимоги процесуальних норм КУпАП суддею суду першої інстанції не дотримані.
В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико - санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.
Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.
У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.
Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно ст. 41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року, особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Законом України № 530-1Х від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст. 44 - 3, наступного змісту: «стаття 44-3. Порушення правил щодо карантину людей. Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".
Таким чином, адміністративна відповідальність за ст. 44 - 3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
За приписами ст. 44 – 3 КУпАП, порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19», згідно яких назва постанови викладена в редакції:
«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2»;
п.2.3 постанови викладено в наступній редакції: заборонити з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.
За змістом цього положення Постанови № 211 порушення карантинних правил має місце, а відтак адміністративна відповідальність настає у випадку неприпинення роботи суб`єктами господарювання за наступних умов:
1) суб`єкт господарювання здійснює діяльність певного виду (заклад громадського харчування (ресторан, кафе тощо), торговельно-розважальний центр, інший заклад розважальної діяльності, фітнес-центр, заклад культури, торговельного і побутового обслуговування населення;
2) така діяльність передбачає приймання відвідувачів;
3) діяльність закладів з числа вказаних вище не пов`язана з роздрібною торгівлею продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, банківською та страховою діяльністю, а також торговельною діяльністю і діяльністю з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.
Відсутність в діянні особи, яка притягується до адміністративної відповідальності будь-якої із умов виключає таку відповідальність за статтею 44-3 КпАП України.
Тобто, встановлена зазначеним підзаконним нормативно-правовим актом заборона не поширюється, в тому числі, на торгівельні заклади, які здійснюють роздрібну торгівлю продуктами харчування.
Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржувану постанову виходив із того, що діяльність магазину «Наше пиво» підпадає під встановлені Постановою № 211 заборони, й здійснювалася з прийманням відвідувачів.
Апеляційний суд не погоджується з відповідними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Основним видом економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за кодом КВЕД (класифікатор видів економічної діяльності) є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами - 47.11, що підтверджується ксерокопією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 12).
За таких обставин, заборона визначена в п. 2.3 зазначеної постанови, порушення якої ставиться у вину ОСОБА_1 , не поширюється на діяльність магазину «Наше пиво», який здійснює торгівлю, зокрема продуктами харчування та були відсутні правові підстави для зобов`язання припинення його роботи.
Проте, даним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та застосовуючи до нього адміністративне стягнення.
Разом з тим, з п. 2.3 постанови КМУ №211 вбачається, що відповідальність за порушення вимог щодо заборони роботи суб`єктів господарювання, які приймають відвідувачів можуть нести тільки суб`єкти господарювання, а не їх працівники, оскільки вони не здійснюють господарську діяльність та не відповідають за дії суб`єкта господарювання, у якому працюють.
Зважаючи на вищевикладене, суд попередньої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи міститься ксерокопія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що господарською діяльністю в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 пиво» займається фізична-особа підприємець ОСОБА_2 , а не заявник ОСОБА_1 .
Отже, ОСОБА_1 не є безпосереднім суб`єктом, що здійснював господарську діяльність, тому в розумінні ст. 44-3 КУпАП він не може бути суб`єктом вказаного правопорушення.
Крім того, апеляційний суд вважає, що взявши до уваги в якості належного доказу вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП рапорт інспектора ЮП СП Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта Доценка Б., який складав протокол про адміністративне правопорушення, місцевий суд не звернув уваги, що вказаний рапорт не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові КАС ВС від 20 травня 2020 року в справі № 524/5741/16-а.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, ґрунтуються на неналежних і недопустимих доказах, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційного скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Згідно з п. 1 ч. 1 статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                О.Ю. Береговий