Дата документу 30.04.2020 Справа № 332/2166/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 332/2166/19	Головуючий у 1-й інстанції Сінєльнік Р.В.	
Пр. № 22-ц/807/1316/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

31.05.2019 року поштою (конверт а.с. 26) Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-4), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 04.09.2007 року станом на 30.04.2019 року у розмірі 246601,92 грн., яка складається з: 7696,08 грн. - тіла кредиту, 119216,11 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 04.09.2007 року по 30.07.2018 року, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1921,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Мєркулову Л.О. (а.с.27).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 31) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами.
В автоматизованому порядку суддею Сінєльнік Р.В. у цій справі замінено суддю Мєркулову Л.О. у зв`язку із виходом останньої у відставку (а.с. 37-38).
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року (а.с. 120125) позов Банку у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в розмірі 7696,08 грн.
В задоволенні інших позовних вимог Банку відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку понесені судові витрати в сумі 115,26 грн. судового збору.
Відповідач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 131-133) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків скасувати та задовольнити вимоги Банку у цій частині,  в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з відповідача судові витрати.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 143).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 02.03.2020 року (а.с. 144).
Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 166).
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом строк - 15 днів з дня отримання ним копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі (10.03.2020 року - поштове повідомлення а.с.165) та у тому числі на час її розгляду апеляційним судом взагалі.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Банк подав апеляційному суду заяву в порядку ст. 43 ЦПК України (а.с. 148-150).
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі частково на суму тіла кредиту, керувався ст. ст. 141, 258-273 ЦПК України та виходив із такого.
Відповідно до укладеного договору № б/н від 04.09.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві . 
При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 "Правил користування платіжною карткою".
Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором .
Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язує погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного лімі також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов`язань за Догової на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.
Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з ме під запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-7). Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до п. 5.6 "Правил користування платіжною карткою", Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку в частності з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.
Відповідно до п. 6.4 "Умов та правил надання банківських послуг" за незгодою зі зміною Правил та/або "Тарифів Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед банком заборгованість .
Відповідно до п. 5.6 "Правил користування платіжною карткою", Боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку в часності з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань.
Відповідно до п. 6.4 "Умов та правил надання банківських послуг" за незгодою зі зміною Правил та/або "Тарифів Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.
На підставі п. 5.3 "Умов та правил надання банківських послуг", Банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків
Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Згідно п. 4.6 "Умов та правил надання банківських послуг" Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.
Відповідно до п. 5.7 "Правил користування платіжною карткою", Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.
Згідно п. 5.2 "Умов та правил надання банківських послуг" У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим Договором.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2019 року має заборгованість - 246601,92 грн., яка складається з: 7696,08 грн. - заборгованість за кредитом; 233987,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4918,47 грн. - заборгованість за пенею і комісією.
Законодавством не передбачено вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом . 
Таким чином, заборгованість до стягнення становить 126912,19 грн., яка складається з: 7696,08 грн. - заборгованість за кредитом; 119216,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04.09.2007 по 30.07.2018 року. 
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним . 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ "Приватбанк", тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт „Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 03.07.2019, справа№ 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що: « роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку від 04.09.2007 року не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.
Також матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: сайті https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи , визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.09.2007 року шляхом підписання анкети-заяви.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком на кредитну картку, але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів, яка на час розгляду справи не повернута відповідачем.
Крім цього, підписана сторонами анкета-заява від 04.09.2007 року не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником лише обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Так, із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.04.2007 року заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 7696,08 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.
Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.
Також суд зазначає, що твердження відповідача, про пропуск позивачем позовної давності не відповідає дійсності, оскільки 21.01.2017, 14.11.2016, 11.11.2016 року відповідачем здійснювались часткові погашення заборгованості, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.7). До суду позивач звернувся 04.06.2019 року, що підтверджується вхідним штампом на позові (а.с.2), тобто в межах строку позовної давності. 
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін - Банку та ОСОБА_3 № б/н від 04.09.2007 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) і складається не лише із заяви ОСОБА_4 від 04.09.2007 року (прізвище змінено на « ОСОБА_5 » у зв`язку із укладенням шлюбу із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с. 8, 16 зворот), Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 10-15), а також довідки від 16.10.2007 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 55 днів пільгового періоду» з підписом  ОСОБА_3  про ознайомлення із всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів тощо (копія а.с. 9 - доданої Банком до позову у цій справі), з якими відповідач погодився у повному обсязі та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо, та на яку суд першої інстанції не звернув належної уваги.
Тому, суд першої інстанції мав виходити у цій справі, з презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).
Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дав згоду, підписавши вищезазначену заяву (а.с. 8) та довідку про умови від 16.10.2007 року (а.с. 9).
Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 (Статут, копія а.с. 21 зворот).
Встановлено, що відповідач користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (а.с. 5-7), доданим до позовної заяви Банку у цій справі, та випискою по рахунку відповідача (а.с. 153-163 - доданої Банком до апеляційної скарги у цій справі та яка може бути прийнята апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі), які при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є належними допустимими доказами у цій справі.
Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідач укладення кредитного договору з Банком у суді першої інстанції у цій справі фактично не оспорювала, просила застосувати строк позовної давності (а.с. 53-55), оскільки з розрахунку кредитної заборгованості встановлено, що позичальник лише частково сплачувала заборгованість (а.с. 5-7).
Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в результаті порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору № б\н від 04.09.2007 року, Банк мав право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором станом на 28.02.2018 року у вигляді тіла кредиту та відсотків, враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки відповідача - до 02/2018 року (а.с. 152 - додана Банком до пояснень у цій справі та яка може бути прийнята апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі).
Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків після закінчення строку дії договору - 28.02.2018 року (закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії картки) і до станом на 30.04.2019 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.
Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.
Банк у цій справі просив стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним кредитним договором станом на 30.04.2019 року лише у розмірі 126912,19 грн., яка складається з: 7696,08 грн. - тіла кредиту, 119216,11 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 04.09.2007 року по 30.07.2018 року (в межах позовних вимог, позов а.с. 3 зворот).
Банк надав апеляційному суду додаткові письмові пояснення (а.с. 167-169), за змістом яких, з урахуванням вищезазначеної довідки відповідача від 16.10.2007 року, яка містить погоджену з відповідачем ставку 36% річних (а.с.9) та строку дії договору (строку дії картки - до 02/18 а.с.152) розмір заборгованості за відсотками за договором №б/н від 04.09.2007 року, яка підлягає стягненню з відповідача, саме за період з 04.09.2007 року по 28.02.2018 року включно, складає 9160,36 грн.
Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності у цій справі за заявою відповідача (а.с.55) у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що строк позовної давності для стягнення заборгованості у цій справі з відповідача за вищезазначеним кредитним договором станом на 28.02.2018 року у вигляді 7696,08 грн. - тіла кредиту, 9160,36 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом - Банком не пропущений.
Оскільки, встановлено, що Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача 31.05.2019 року (конверт до позову а.с. 26), тобто після закінчення строку виконання основного зобов`язання - 28.02.2018 року, але в межах трирічного (загального) строку позовної давності з дати закінчення цього строку (28.02.2018 року), по 31.05.2016 року включно, та мають місце у вищезазначений період нарахування Банком заборгованості з боку відповідача дії, які свідчать про визнання нею боргу та, відповідно, переривають цей строк позовної давності в силу вимог ст. 264 ЦПК України (останній платіж 14.11.2016 року у сумі 38,12 грн. а.с. 7 та до цього численні періодичні платежі: 11.11.2016 року - 32,14 грн., 06.03.2015 року - 537,50 грн., 09.02.2015 року - 537,50 грн., 17.01.2015 - 537,50 грн., 13.12.2014 року - 537,50 грн., 08.10.2014 року - 258,61 грн., 23.08.2014 року - 1050,00 грн. та 845,44 грн.,22.05.2014 року - 250,00 грн., 12.05.2014 року - 56,00 грн., 07.05.2014 року - 127,34 грн., …24.12.2013 року - 2000,00 грн. та інш. а.с. 5-7), після яких загальний (трирічний) строк позовної давності починає збігати заново.
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Відповідно до ст. 1048 ч. 1ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення; позов Банку слід задовольнити частково, стягнути з  ОСОБА_1  на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.09.2007 року станом на станом на 28.02.2018 року у розмірі 16856,44 грн., яка складається з: 7696,08 грн. - тіла кредиту, 9160,36 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 637,87 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком за подачу позову до суду першої інстанції 1921,00 грн. (а.с. 1) + судовий збір, сплачений Банком за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду 2881,50 грн. (а.с. 134) = 4802,50 грн.* сума задоволених позовних вимог Банку 16856,44 грн./ сума заявлених позовних вимог Банку 126912,19 грн.)
Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.09.2007 року станом на 28.02.2018 року у розмірі 16856,44 грн., яка складається з: 7696,08 грн. - тіла кредиту, 9160,36 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 637,87 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 30.04.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.