Постанова
Іменем України
 
23 квітня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 398/233/18
провадження № 61-14585св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»,
треті особи: ОСОБА_2 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу                Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від                  14 лютого 2019 року в складі судді Крімченко С. А. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Авраменко Т. М., Дуковського О. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») про визнання припиненим кредитного договору та договору іпотеки.
На обґрунтування позову зазначала, що 17 червня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та кредит») було укладено кредитний договір № МБИ4-08/22, згідно з умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 90 000,00 дол. США.
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 17 червня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір № МБИ4-08/22-З, який було посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменко В. Ю., предметом якого є нежитлове приміщення площею 96 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
17 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 як поручителем та ОСОБА_1 як боржником укладено договір поруки                       № МБИ4-08/22, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 17 червня 2008 року.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2009 року позов ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 777 381,17 грн задоволено. Вказане рішення суду боржник не виконала через відсутність у неї коштів, заборгованість за кредитним договором від 17 червня 2008 року не погашено.
Позивач вказала, що 12 вересня 2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено мирову угоду з метою повного та беззаперечного виконання судового рішення від 11 грудня 2009 року про стягнення заборгованості, яка на момент укладення мирової угоди становила 779 201,17 грн.
Згідно з додатком 1 до мирової угоди суму виплат розділено на 97 платежів з фіксованою сумою у гривневому еквіваленті у розмірі 8 018,81 грн та фіксованим курсом долара США по відношенню до гривні.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2011 року вказана мирова угода була затверджена.
Після затвердження мирової угоди були внесені відповідні зміни до договору іпотеки, додаткової угоди до кредитного договору та договору поруки і визначено графік виплати 779 201,17 грн фіксованими сумами по              8 018,81 грн у період з 16 вересня 2011 року до 16 вересня 2019 року без кореляції до зміни курсу долара США до гривні.
Позивач зазначала, що у грудні 2017 року вона здійснила останній платіж відповідно до умов мирової угоди та звернулась до банку з листом про виконання мирової угоди та про направлення банком на її адресу документів, необхідних для зняття обтяжень з предмета іпотеки. Однак відповіді банку на цей лист позивач не отримала.
Посилалася на те, що на день звернення до суду з позовом вона повністю виконала умови мирової угоди від 12 вересня 2011 року, затвердженої ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 28 вересня 2011 року у справі № 6-164-11, та сплатила банку кошти на загальну в суму 779 20,17 грн, виконавши взяті на себе зобов`язання.
З огляду на зазначені обставини ОСОБА_1 просила суд визнати припиненим кредитний договір від 17 червня 2008 року та договір іпотеки від 17 червня 2008 року.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року, позов задоволено.
Визнано припиненим кредитний договір від 17 червня 2008 року                      № МБИ4-08/22 та договір іпотеки від 17 червня 2008 року № МБИ4-08/22-З, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменко В. Ю.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивач виконала умови мирової угоди і сплатила кошти, які були стягнуті з неї рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2009 року, а тому є підстави для визнання припиненим кредитного договору та припинення обтяження на предмет іпотеки. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо припинення кредитного та іпотечного договорів у зв`язку з тим, що строк виконання мирової угоди не настав, оскільки такий визначений до 17 вересня 2019 року. 
ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» вказує, що позивач має право на звернення з вказаним позовом до суду протягом трьох років, починаючи з 17 вересня 2019 року. Однак ОСОБА_1 звернулась з позовом раніше зазначеної дати, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з його передчасним пред`явленням на підставі частини п`ятої статті 261 ЦК України.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У вересні 2019 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу. У відзиві вказано на необґрунтованість доводів касаційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».
ОСОБА_1 вважає, що суд першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та витребувано справу з суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для її задоволення немає.
Суди встановили, що 17 червня 2008 року мiж ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МБИ4-08/22, згідно з умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 90 000,00 дол. США зі сплатою 18 % річних та кінцевим терміном повернення коштів до 16 червня               2023 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня мiж ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № МБИ4-08/22-З, який посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменко В. Ю., зі строком дії до 16 червня 2023 року. За умовами цього договору в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення площею 96 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Узгоджена сторонами вартість іпотеки становила 625 000,00 грн.
17 червня 2008 року кредитний договір також забезпечено договором поруки № МБИ4-08/22-П, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 як поручителем ОСОБА_1 . За умовами вказаного договору поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 17 червня 2008 року.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2009 року у справі № 2-3092-2009 стягнуто солідарно з               ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитом у сумі 777 381,17 грн та судові витрати у сумі 1 820,00 грн.
ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до Олександрійського відділу ДВС для проведення примусового виконання зазначеного рішення суду, проте під час його виконання реалізувати предмет іпотеки не вдалось.
12 вересня 2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено мирову угоду щодо виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2009 року про стягнення 779 201,17 грн.Згідно з додатком 1 до вказаної мирової угоди суму виплат було розділено на 97 платежів з фіксованою сумою у гривневому еквіваленті у розмірі 8 018,81 грн та фіксованим курсом долара США до гривні.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 червня 2011 року за поданням державного виконавця ВДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 12 вересня 2011 року.
На виконання умов мирової угоди позивач сплатила 779 201,17 грн.
12 жовтня 2017 року та 13 грудня 2017 року ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про виконання мирової угоди, припинення обтяження на предмет іпотеки у зв`язку з виконанням умов мирової угоди, направлення документів для реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна.
28 лютого 2018 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що позичальник не в повному обсязі виконувала взяті на себе зобов`язання. Крім того, згідно з пунктом 2 мирової угоди позичальник зобов`язалась щомісяця погашати заборгованість за кредитним договором у сумі                974,00 дол. США за курсом Національного банку України на дату сплати, проте сума сплачених коштів не відповідала сумі доларового еквіваленту на дату сплати. Враховуючи те, що позичальник не в повному обсязі виконувала взяті на себе зобов`язання, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не може визнати мирову угоду виконаною.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних                      з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від               15 травня 2017 року № 6-786цс17.
Встановивши, що сторони в частині сплати щомісячних платежів зафіксували курс долара США станом на 18 вересня 2009 року, а місячний платіж у гривневому еквіваленті становив 8 018,81 грн, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивач виконала умови мирової угоди                      і сплатила кошти, які були стягнуті з неї рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Кіровоградської області від   11 грудня 2009 року у справі № 2-3092-2009, у повному розмірі. Отже, суди правильно вважали, що в цій справі є підстави для визнання припиненим кредитного договору та припинення обтяження на предмет іпотеки.
Доводи відповідача про те, що суди дійшли помилкового висновку про припинення кредитного та іпотечного договорів у зв`язку з тим, що строк виконання мирової угоди не настав, є необґрунтованими, оскільки укладені між сторонами договори та чинні акти цивільного законодавства не забороняють боржнику виконати його зобов`язання раніше граничного терміну, встановленого для його виконання.
Твердження ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо можливості звернення позивача з позовом до суду протягом трьох років починаючи з 17 вересня 2019 року (часу внесення останнього платежу за мировою угодою), є помилковими, оскільки однією з підстав звернення з позовом до суду стало те, що після виконання ОСОБА_1 умов мирової угоди достроково відповідач відмовився виконати її вимоги щодо вчинення дій, пов`язаних                   з виконанням мирової угоди (припинення обтяження на предмет іпотеки, направлення документів для реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна). Вчинення кредитором (іпотекодавцем) таких дій пов`язане із фактом виконання основного зобов`язання, а не із закінченням строку виконання цього зобов`язання.
У пункті 2 мирової угоди визначено, що «Солідарні боржники […] зобов`язуються щомісячно погашати заборгованість перед Стягувачем за Кредитним договором […] відповідно до встановленого графіку погашення рівними частинами в сумі 974,00 дол. США та 220 грн, що становить в гривневому еквіваленті 8 018,81 грн.». Отже, за змістом цієї умови мирової угоди боржник мав вносити на погашення заборгованості 8 018,81 грн на місяць, що на момент укладення мирової угоди відповідало 974,00 дол. США. Аналіз вказаних положень угоди не дає підстав для висновку, що кожний щомісячний платіж у подальшому повинен відповідати зазначеній сумі доларів. У зв`язку з цим колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи відповідача про те, що позивач згідно з пунктом 2 мирової угоди зобов`язалась щомісяця погашати заборгованість за кредитним договором в сумі 974,00 дол. США за курсом Національного банку України на дату сплати.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскаржені судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги є необґрунтованими. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
 
          Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                       В. І. Журавель