Номер провадження: 22-ц/813/2980/20 
Номер справи місцевого суду: 1522/28999/12
Головуючий у першій інстанції Шкамерда К.С.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 про повернення кредиту,на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Шкамерда К.С. 21 травня 2019 року у м. Одеса,-

встановила:

У квітні 2019 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про повернення кредиту (т. 2 а.с. 157).
В обґрунтування заяви ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» посилалось на те, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року було задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором №к-2216 від 28 березня 2007 року в розмірі 559 619,54 грн., та судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а разом 561 439,54 грн.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 серпня 2013 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року було змінено в частині стягнення судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року було змінено в частині стягнення судових витрат. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.
16 лютого 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №000321-b про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступає належні банку права вимоги, а ТОВ «СК «Сіті Фінанс» набуває права вимоги банку до позичальників, зазначених у Додатку № 1 до цього договору. Таким чином, відповідно до Додатку № 1 до Договору №000321-b про відступлення прав вимоги від 16 лютого 2018 року - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № к-221628 березня 2007 року, укладеним з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». На підставі викладеного, заявник просив суд замінити стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими листами, виданими у справі №1522/28999/12.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» у цивільній справі №1522/28999/12 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про повернення кредиту (т. 2 а.с. 186-189). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, стягувач не пред`явив повторно виконавчий лист до виконавця, не оскаржив постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, а тому виконавчого провадження фактично не існує. Крім того, заявником не надано доказів на підтвердження самого факту невиконання рішення суду (т. 2 а.с. 193-195).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року було задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про повернення кредиту, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором №к-2216 від 28 березня 2007 року в розмірі 559 619,54 грн., та судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а разом 561 439,54 грн.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 серпня 2013 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року було змінено. Резолютивну частину заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2011 року в частині стягнення судових витрат викладено в наступній редакції:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 606 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 606 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 606 грн.
В іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2011 року було залишено без змін.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року було змінено. Резолютивну частину заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2011 року в частині стягнення судових витрат викладено в наступній редакції:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 606 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 606 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 606 грн.
В іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2011 року залишено без змін.
16 лютого 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №000321- b про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступає належні банку права вимоги, а ТОВ «СК «Сіті Фінанс» набуває права вимоги банку до позичальників, зазначених у Додатку № 1до цього договору. Таким чином, відповідно до Додатку № 1 до Договору №000321-b про відступлення прав вимоги від 16 лютого 2018 року - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № к-221628 березня 2007 року, укладеним з ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит".
Заявником в якості доказу переходу права вимоги, було надано до суду додаток № 1 до договору №000321- b від 16 лютого 2018 року, згідно з яким ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набув право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № к2216 від 28 березня 2007 року у сумі 27 79,60 дол. США.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та, відповідно, стягувач у виконавчому провадженні має бути замінений з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «ФК «Сіті Фінанс».
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги.)
Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.
Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України, за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі і право бути стороною виконавчого провадження та мати всі передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження» обов`язки і права.
Відповідно до статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття кредитора в зобов`язанні, він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення має місце вибуття кредитора.
У результаті такої заміни кредитора відбувається його вибуття з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється статус сторони виконавчого провадження і заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», 442 ЦПК України, за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 514 ЦК України та положенням ст. 12 ч.6, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що стягувач не пред`явив повторно виконавчий лист до виконавця, не оскаржив постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, а тому виконавчого провадження фактично не існує. Крім того, на думку апелянта, заявником не надано доказів на підтвердження самого факту невиконання рішення суду.
Колегія суддів зауважує, що вказані доводи не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки стосуються процедури виконання рішення суду у примусовому порядку, тоді як предметом розгляду даної справи є питання заміни сторони виконавчого провадження.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 08 травня 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе