ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року 
м. Київ
Справа №  914/261/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицької   Н.   О. - головуючого, Кушніра   І.   В., Могила   С.   М.,
секретар судового засідання - Мельникова   Л.   В.,
за участю представників:
позивача - Дудченко   В.   В. (адвокат), 
відповідача - Вознюка   Є.   В. (адвокат), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз""
на рішення Господарського суду Львівської області від   29.08.2019 (Бортник   О.   Ю.   - доповідач, судді Петрашко   М.   М., Синчук   М.   М.) і постанову Західного апеляційного господарського суду від   10.12.2019 (Хабіб   М.   І.   - доповідач, судді Дубник   О.   П., Зварич   О.   В.) у справі
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз""
про визнання недійсним одностороннього правочину.
Короткий зміст і підстави позовних вимог 
1.   У лютому 2019   року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз"), від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"", звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (далі - ПАТ "Львівгаз") про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог від   24.02.2016 №   лв07/4-1309-16 на суму 5   429   574,21   грн.
2.   Позовні вимоги обгрунтовані відсутністю правових підстав для проведення зарахування, оскільки у рішенні суду від   07.11.2012 у   справі №   5015/393/12, на яке, як на підставу виникнення боргу посилається відповідая у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від   24.02.2016 №   лв07/4-1309-16, не   встановлено обов`язку позивача сплатити різницю між сумою боргу та вартістю переданих матеріалів, і на дату пред`явлення відповідачем зазначеної позивач не   мав боргу перед відповідачем на суму 5   429   574,21   грн. Крім того, АТ "Укртрансгаз" зазначає, що у заяві про зарахування відповідач посилається на рішення Господарського суду Львівської області від   04.03.2013 у   справі №   5015/393/12, на той час як рішення у цій справі ухвалено 07.11.2012, і строк позовної давності для стягнення заборгованості за таким рішенням на день подання заяви сплив. Отже, позивач вважає, що заява про зарахування не   відповідає вимогам статті   601, пункту   4 частини   1 статті   602 Цивільного кодексу України (далі   - ЦК України), у зв`язку з чим просив визнати недійсним односторонній правочин про зарахування на підставі статей   203, 215 цього Кодексу.
Короткий зміст судових рішень у справі
3.   Рішенням Господарського суду Львівської області від   29.08.2019 у   справі №   914/261/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від   10.12.2019, позов задоволено. 
4.   Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, аргументовано тим, що позивач не   є боржником за рішенням суду у   справі №   5015/393/12 щодо повернення відповідачеві 5   429   574,21   грн, оскільки у цьому рішенні суду не   зазначено ні про обов`язок позивача повернути відповідачеві 5   429   574,21   грн, ні про строк виконання такого обов`язку. Крім того, згідно з рішенням суду у   справі №   5015/393/12 установлено обов`язок АТ "Укртрансгаз" прийняти майно, вичерпний перелік якого наведено у пункті   3 резолютивної частини рішення, на той час як у договорі на транспортування газу визначено обов`язок відповідача оплатити послуги із транспортування газу. Отже, суд дійшов висновку про недотримання відповідачем при вчиненні одностороннього правочину положень статті   601 ЦК України щодо зустрічності вимог, які зараховуються, їх однорідності та настання строків виконання обох зобов`язань. Щодо доводів відповідача про те, що рішенням Господарського суду Львівської області у   справі №   914/891/16 відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення 5   429   574,21   грн заборгованості, суди зазначили, що на дату ухвалення цього рішення заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не   була оскаржена або визнана недійсною. Разом із тим відповідач не   довів відсутності у позивача права на визнання недійсним спірного правочину в межах справи №   914/261/19, не   спростував доводів позивача про порушення відповідачем при вчиненні спірного правочину вимог пункту   4 частини   1 статті   602 ЦК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
5.   Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, рішенням Господарського суду Львівської області від   07.11.2012 у   справі №   5015/393/12, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від   29.01.2013 і постановою Вищого господарського суду України від   03.04.2013, задоволено позов ПАТ "Львівгаз" до ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", розірвано укладений між сторонами договір доручення від   28.02.2006 №   01-83ін-06, зобов`язано ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" прийняти від ПАТ "Львівгаз" у рахунок погашення суми невиконаних ПАТ "Львівгаз" зобов`язань за договором доручення від   28.02.2006 №   01-83ін-06 у сумі 41   454   779,40   грн матеріали, перелік яких наведено у пункті   3 резолютивної частини рішення суду.
6.   Згідно із зазначеними судовими рішеннями у справі №   5015/393/12 установлено, що: -   28.02.2006 ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" і ПАТ "Львівгаз" уклали договір доручення №   01-83ін-06, відповідно до пунктів   1.1- 1.3 якого ПАТ "Львівгаз" взяло на себе зобов`язання від імені та за рахунок ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" виступити замовником із коригування проектно-кошторисної, дозвільної та іншої необхідної документації для реконструкції газорозподільної станції "Липники" Львівської області, а також виступити замовником будівництва реконструкції газорозподільної станції "Липники", ввести її у промислову експлуатацію до 31.12.2006; загальна сума договорів, які укладає ПАТ "Львівгаз" на виконання цього договору доручення, не   повинна перевищувати 130   000   000,00   грн;
-   для забезпечення виконання цього договору ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" перерахувало на банківський рахунок ПАТ "Львівгаз" 130   000   000,00   грн, що підтверджується платіжними дорученнями від   07.03.2006 №   РКЗЗ13-РК3319, та виконало інші обов`язки, передбачені у розділі   3 договору;
-   для потреб виконання цього договору ПАТ "Львівгаз" придбало матеріали та обладнання балансовою вартістю 39   076   919,75   грн без ПДВ; 
-   згідно зі звітом повіреного від   30.06.2011, виконаним без урахування вартості придбаних матеріалів і затвердженим довірителем, заборгованість ПАТ "Львівгаз" перед ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" на 01.07.2011 становить 41   454   779,40   грн.
7.   За змістом судових рішень у   справі №   5015/393/12 суди дійшли висновку про наявність підстав для розірвання договору з огляду на істотну зміну обставин, якими керувалися сторони при його укладенні, що унеможливлює подальше виконання ПАТ "Львівгаз" договору доручення, та у зв`язку із невикористанням матеріалів, придбаних ПАТ "Львівгаз" для потреб виконання цього договору, балансова вартість яких становить 39   076   919,75   грн без ПДВ, для їх повернення.
8.   Відповідно до наявної у матеріалах справи постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №   38962049 від   17.02.2014 зазначене рішення Господарського суду Львівської області від   07.11.2012 у   справі №   5015/393/12 виконано у повному обсязі 06.02.2014. 
9.   ПАТ "Львівгаз" надіслало філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" АТ "Укртрансгаз" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від   24.02.2016 (вх.   №   1930 від   26.02.2016), в якій зазначено, що станом на 22.02.2016 філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" АТ "Укртрансгаз" має заборгованість перед ПАТ "Львівгаз" за договором від   28.02.2006 №   01-83ін-06 та відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від   03.04.2013 №   5015/393/12 на суму 5   429   574,21   грн, а ПАТ "Львівгаз" має заборгованість перед АТ "Укртрансгаз" за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від   27.09.2011 №   1109011061/Н29 на суму 7   522   824,69   грн. 
10.   На підставі статті   601 ЦК України відповідач повідомив позивачеві про припинення своїх зобов`язань щодо сплати 5   429   574,21   грн на користь позивача за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від   27.09.2011 №   1109011061/Н29 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. ПАТ "Львівгаз" зауважило про зменшення дебіторської заборгованості на суму 5   429   574,21   грн, яка виникла за договором від   28.02.2006 №   01-83ін-06, на підставі рішення Господарського суду Львівської області від   03.04.2013 у   справі №   5015/393/12, та, відповідно, про зменшення кредиторської заборгованості перед АТ "Укртрансгаз" за договором від   27.09.2011 №   1109011061/Н29 на суму 5   429   574,21   грн.
11.   У березні 2016   року АТ "Укртрансгаз" звернулося до суду з позовом до ПАТ "Львівгаз" про стягнення заборгованості за договором від   27.09.2011 №   1109011061/Н29 на транспортування природного газу в сумі 7   475   484,68   грн, яка виникла за період із січня по червень 2015   року, а також 2   423   139,78   грн пені, 569   639,05   грн інфляційних втрат, 206   986,50   грн - 3   % річних і 702 116,05   грн - 7   % штрафу.
12.   За змістом рішення Господарського суду Львівської області від   03.10.2018 у   справі №   914/891/16, залишеного без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від   12.02.2019, відмовлено у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз" у частині стягненні 5   429   574,21   грн заборгованості у зв`язку із припиненням обов`язку ПАТ "Львівгаз" у цій частині шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно із заявою від   24.02.2016 №   лв07/4-1309-16.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
13.   Не   погоджуючись із рішенням Господарського суду Львівської області від   29.08.2019 і постановою Західного апеляційного господарського суду від   10.12.2019 у   справі №   914/261/19, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
14.   Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій усупереч положенням статті   75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не   врахували фактів, установлених згідно з рішеннями судів у   справі №   914/891/16 щодо припинення зобов`язання скаржника стосовно сплати 5   429   574,21   грн на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від   24.02.2016 №   лв07/4-1309-16. Водночас під час розгляду справи №   914/891/16    позивач не   заявляв вимог про визнання такого одностороннього правочину недійсним. 
Доводи інших учасників справи
15.   У письмових поясненнях АТ "Укртрансгаз" акцентує безпідставність доводів скаржника і просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від   29.08.2019 і постанову Західного апеляційного господарського суду від   10.12.2019 у   справі №   914/261/19 - без змін.
Позиція Верховного Суду 
16.   Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не   може бути задоволена з огляду на таке.
17.   За   змістом статті   300 ГПК України у редакції Закону України від   18.12.2019 №   390-IX, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не   має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не   були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
18.   Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог від   24.02.2016 №   лв07/4-1309-16 на суму 5   429   574,21   грн.
19.   Відповідно до частин   1, 2 статті   202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
20.   Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, до якого застосовуються загальні положення про правочин.
21.   Відповідно до статті   204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не   встановлена законом або якщо він не   визнаний судом недійсним.
22.   Згідно з частиною   3 статті   215 цього Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не   встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
23.   Відповідно до частини   1 статті   215 ЦК України підставною недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами   1- 3, 5 та 6 статті   203 цього Кодексу.
24.   Згідно з частиною   1 статті   203 ЦК України зміст правочину не   може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
25.   За змістом статті   601 зазначеного Кодексу зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не   встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
26.   Відповідно до статті   602 ЦК України не   допускається зарахування зустрічних вимог: 1)   про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2)   про стягнення аліментів; 3)   щодо довічного утримання (догляду); 4)   у разі спливу позовної давності; 41)   за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5)   в інших випадках, встановлених договором або законом.
27.   Відповідно до статті   598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
28.   Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню у розумінні положень статті   601 ЦК України, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей). Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не   встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від   30.10.2018 у справі №   914/3217/16.
29.   Відповідно до частини   5 статті   203 Господарського кодексу України не   допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.
30.   Як установили суди попередніх інстанцій, в оспорюваному правочині від   24.02.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідач зазначив про наявність заборгованості позивача за договором від   28.02.2006 №   01-83ін-06 відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від   03.04.2013 №   5015/393/12 на суму 5   429   574,21   грн перед відповідачем і про заборгованість відповідача перед позивачем за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від   27.09.2011 №   1109011061/Н29 на суму 7   522   824,69   грн, у зв`язку з чим заявив про припинення своїх зобов`язань щодо сплати 5   429   574,21   грн за договором від   27.09.2011 №   1109011061/Н29 на підставі статті   601 ЦК України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
31.   Відповідач визначив борг позивача в сумі 5   429   574,21   грн за договором від   28.02.2006 №   01-83ін-06 як різницю між вартістю переданих позивачеві матеріалів, перелік яких наведено у пункті   3 резолютивної частини рішення суду у справі №   5015/393/12, з урахуванням ПДВ, на суму 46   892   303,70   грн (балансова вартість матеріалів без ПДВ - 39   076   919,75   грн), і заборгованістю ПАТ "Львівгаз" за невиконані зобов`язання за договором доручення  від   28.02.2006 №   01-83ін-06 у сумі 41   454   779,40   грн.
32.   Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили, що згідно з рішенням суду у справі №   5015/393/12 зобов`язання стосувалося матеріальних цінностей, перелік яких ПАТ "Львівгаз" визначило самостійно і просило суд зобов`язати відповідача прийняти ці матеріали у рахунок погашення заборгованості за невиконані зобов`язання на суму 41   454   779,40   грн за договором доручення від   28.02.2006 №   01-83ін-06. Балансова вартість матеріалів становила 39   076   919,75   грн без ПДВ (а з ПДВ - 46   892   303,70   грн). Відповідно, товариству було відомо, що сума боргу є меншою від   вартості матеріалів із ПДВ, однак ПАТ "Львівгаз" не   ставило питання про повернення йому різниці. У рішенні суду у справі №   5015/393/12 не   зазначено ні про обов`язок позивача повернути відповідачеві 5   429   574,21   грн, ні про строк виконання такого обов`язку. Отже, позивач не   є боржником за рішенням суду у справі №   5015/393/12 щодо повернення відповідачеві 5   429   574,21   грн.
33.   Крім того, відповідно до рішення суду у   справі №   5015/393/12 установлено обов`язок АТ "Укртрансгаз" прийняти майно, перелік якого був визначений ПАТ "Львівгаз" і наведений у пункті   3 резолютивної частини рішення, на той час як у договорі на транспортування газу передбачено обов`язок ПАТ "Львівгаз" здійснити оплату грошовими коштами наданих послуг із транспортування газу, як установлено згідно з рішенням суду у справі №   914/891/16.
34.      За таких обставин Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про недотримання відповідачем при вчиненні одностороннього правочину (від   24.02.2016 №   лв07/4-1309-16) положень статті   601 ЦК України щодо зустрічності та однорідності вимог, що виключає їх зарахування та є підставою для визнання такого правочину недійсним. 
35.   Водночас за змістом рішення Господарського суду Львівської області від   29.08.2019 і постанови Західного апеляційного господарського суду від   10.12.2019 у   справі №   914/261/19 суди досліджували доводи скаржника щодо фактів, установлених у рішеннях судів у справі №   914/891/16, стосовно припинення зобов`язання скаржника зі сплати 5   429   574,21   грн на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від   24.02.2016 №   лв07/4-1309-16, і такі доводи належним чином були відхилені. Зокрема, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дослідив судові рішення у справі №   914/891/16 і дійшов висновку, що позивачеві відмовлено у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 5   429   574,21   грн із тих підстав, що у межах цієї справи АТ "Укртрансгаз" не   зверталося до суду з позовом про визнання недійсною заяви про зарахування або із заявою у порядку частини 3 статті 237 ГПК України про визнання правочину про зарахування недійсним як пов`язаного із предметом спору (пункти   8.6 та 8.7 постанови Верховного Суду від   18.06.2019 у   справі №   914/891/16). Заява про зарахування на той час не була    визнана недійсною. У матеріалах справи немає доказів (як і не надав їх відповідач), які б спростовували право позивача на звернення із позовом про визнання спірного правочину недійсним у межах справи №   914/ 261/19.
36.   За таких обставин немає підстав стверджувати, що суди попередніх інстанцій не   звернули уваги на доводи скаржника щодо обставин, які були предметом розгляду у справі №   914/891/16, а суд касаційної інстанції не   має права додатково перевіряти докази. 
37.   З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій судові рішення ухвалили з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від   29.08.2019 і постанови Західного апеляційного господарського суду від   10.12.2019 у справі №   914/261/19 немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
38.   За змістом пункту   1 частини   1 статті   308 ГПК України у редакції Закону України від   18.12.2019 №   390-IX суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
39   Відповідно до частини   1 статті   309 цього Кодексу у редакції Закону України від   18.12.2019 №   390-IX суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
40.   Беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права не   отримали підтвердження, не   спростовують висновків судів, тому підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від   29.08.2019 і постанови Західного апеляційного господарського суду від   10.12.2019 у справі №   914/261/19 немає.
42.   Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржені у справі рішення і постанову належить залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Розподіл судових витрат
43.   Оскільки підстав для скасування рішення і постанови у справі та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями   300, 301, пунктом   1 частини   1 статті   308, статтями   309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від   29.08.2019 і постанову Західного апеляційного господарського суду від   10.12.2019 у справі №   914/261/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не   підлягає.
Головуючий                                                                                Н.   О.   Волковицька

Судді                                                                                          І.   В.   Кушнір

                                                                                          С.   М.   Могил