ПОСТАНОВА
Іменем України

26 березня 2020 року 
Київ
справа №814/1506/17
адміністративне провадження №К/9901/50984/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді Мельник-Томенко Ж. М.,   
суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт НІКА-ТЕРА» до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт НІКА-ТЕРА» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 (суддя Птичкіна В. В.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018 (колегія суддів у складі: Вербицької Н. В., Джабурії О. В., Кравченка К. В.), -     

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У липні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт НІКА-ТЕРА» (далі - позивач, ТОВ «МСП «НІКА-ТЕРА») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - відповідач, ГТУЮ у Миколаївській області) про зобов`язання відповідача вчинити всі необхідні дії щодо повернення виконавчого збору, стягнутого в рамках виконавчого провадження № 47076901 в розмірі 11 313,42 доларів США 42 центів та в розмірі 98 553,63 грн 63 коп. 

Позовні вимоги мотивовано тим, що виконавче провадження ВП № 47076901 було відкрито за примусовим виконанням виконавчого напису приватного нотаріуса, який в подальшому, після закриття провадження у зв`язку із його фактичним виконанням, визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню відповідно до частини сьомої статті 27 від 02.06.2016 № 1404-VIII Закону України «Про виконавче провадження».  

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 12.12.2017, залишеною без змін Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018, у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Судові рішення мотивовані тим, що,  як частиною п`ятою статті 28 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», який був чинний на момент закриття виконавчого провадження, так і частиною сьомою статті 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який діяв на час звернення ТОВ «МСП НІКА-ТЕРА» із заявою про повернення виконавчого збору, єдиним випадком повернення виконавчого збору визначено закінчення виконавчого провадження в зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Оскільки підставою для закриття виконавчого провадження № 47076901, в ході якого стягнуто виконавчий збір, є фактичне виконання виконавчого напису № 189 від 22.03.2015, відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 28 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» або частини сьомої статті 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» щодо повернення виконавчого збору. Інших підстав для повернення позивачу виконавчого збору діючим законодавством не передбачено.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняту нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог касаційної скарги вказує на те, що 12.12.2017 у день попереднього судового засіданні було винесено рішення без письмової згоди сторін про судовий розгляд у той же день. Зазначає, що на законодавчому рівні встановлено правило згідно з яким, боржнику повертається стягнутий виконавчий збір в разі скасування рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, проте ГТУЮ у Миколаївській області було протиправно відмовлено в поверненні виконавчого збору.   

Позиція інших учасників справи

Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Желтобрюх І. Л. (суддя-доповідач), Білоуса О. В., Стрелець Т. Г. від 22.05.2018 відкрито касаційне провадження за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт НІКА-ТЕРА» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12.06.2019 № 709/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 814/1506/17 у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І. Л.   

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2019 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач) Мельник-Томенко Ж. М., судді Жук А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 814/1506/17.

Ухвалою Верховного Суду від 23.03.2020 справу призначено до касаційного розгляду в  порядку письмового провадження. 

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

01.04.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження №  47076901 за виконавчим написом № 189 від 22.03.2015, виданим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р. В. про стягнення з ТОВ «МСП НІКА-ТЕРА» на користь компанії «SANDYPOOL LIMITED» заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків за кредитним договором №  Y/23/01/08 в сумі 122 414,54 доларів США, 5154,50 євро, 22022,88 франків та витрат на вчинення виконавчого напису в сумі 142 000 грн.

Строк для самостійного виконання рішення встановлювався на протязі семи днів з моменту винесення постанови про відкриття провадження.

У зв`язку із самостійним невиконанням рішення, 09.04.2015 держаним виконавцем прийнята постанова про стягнення з боржника на користь держави виконавчого збору у розмірі 122 41,54 доларів США, 541,22 євро, 2292,29 швейцарських франків та 14 200 грн.

30.03.2016 у зв`язку із фактичним виконанням рішення в повному обсязі, на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 47076901.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.10.2016 по справі №  915/576/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.01.2017, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.03.2015 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р. В. (54000, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 31Б/9), зареєстрований в реєстрі за № 189, про стягнення з ТОВ «МСП НІКА-ТЕРА» (54052, м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 23, а/с 1003, код ЄДРПОУ 22439446) на користь Компанії Limited (Reg. № НЕ 101936, місцезнаходження: Arch. Makariou 146 Alfa Building 4 th Floor, PC 3021, г. Лимассол, Кипр) заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків за кредитним договором в сумі 122 414,54 доларів США, 5415,50 євро та 22 922,88 швейцарських франків за період з 31.12.2014 по 22.03.2015 за доларами США, з 29.12.2014 по 22.03.2015 за євро та з 31.12.2014 по 22.03.2015 за швейцарськими франками за кредитним договором № Y/23/01/08 від 23.01.2008 із змінами та доповненнями та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142  000 грн.

09.02.2017 ТОВ «МСП НІКА-ТЕРА» звернулось до Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області із заявою про повернення стягнутого в межах виконання виконавчого провадження № 47076901 виконавчого збору в сумі 98 553,63 грн та 11 313,42 доларів США. На зазначену заяву Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області відповіді не надало. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Пунктом 7 Розділу ХІІІ Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною сьомою статті 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (який був чинним на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 09.04.2015) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові  державний  виконавець  вказує  про необхідність боржнику самостійно виконати  рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної  особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання  рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова  про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним  виконавцем  заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. 

Відповідно до частини п`ятої статті 28 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.
Пунктом 4 частини першої статті 49 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, скасування  рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного  виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» набрав чинності 05.10.2016, тому порядок прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 09.04.2015 у виконавчому провадженні № 47076901, що відкрите за постановою від 01.04.2015, регулювався положеннями Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Як встановлено судами попередніх інстанцій та відповідно до матеріалів справи, державним виконавцем був встановлений ТОВ «МСП НІКА-ТЕРА» строк для самостійного виконання виконавчого напису № 189 від 22.03.2015, терміном у сім днів, що відповідає вимогам Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що у визначений строк ТОВ «МСП НІКА-ТЕРА» в добровільному порядку не виконало вимоги виконавчого напису, державним виконавцем прийнято постанову ВП № 47076901 від 09.04.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору. Зазначена постанова не оскаржувалась ТОВ «МСП НІКА-ТЕРА» та є чинною.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до листа відповідача від 18.04.2016 № 5.1-30/1948 кошти на користь погашення суми виконавчого збору стягнуті з позивача 23.06.2015 та 28.09.2015.

30.03.2016 у зв`язку із фактичним виконанням рішення в повному обсязі, на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 47076901.

Судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що, як частиною п`ятою статті 28 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», який був чинний на момент закриття виконавчого провадження, так і частиною сьомою статті 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який діяв на час звернення ТОВ «МСП НІКА-ТЕРА» із заявою про повернення виконавчого збору, єдиним випадком повернення виконавчого збору визначено закінчення виконавчого провадження в зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на наведене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що оскільки підставою для закриття виконавчого провадження № 47076901, в ході якого стягнуто виконавчий збір, є фактичне виконання виконавчого напису № 189 від 22.03.2015, відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 28 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» або частини сьомої статті 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» щодо повернення виконавчого збору. Інших підстав для повернення позивачу виконавчого збору діючим законодавством не передбачено.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки 12.12.2017 у день попереднього судового засіданні було винесено рішення без письмової згоди сторін про судовий розгляд у той же день, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що ухвалою судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.11.2017 було прийнято дану справу до свого провадження та призначено розглядати справу спочатку у судовому засіданні 12.12.2017. Отже справа була призначена до відкритого судового засідання, а не в попереднє судове засідання.    

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у даній справі.  

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт НІКА-ТЕРА» залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується. 

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк,         
Судді Верховного Суду