ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5333/20 Справа № 199/6995/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Альфа-Банк", державного реєстратора Дніпровської філії комунального підприємства "Агенція адміністративних послуг" Чернецького Михайла Андрійовича про визнання незаконним дій та скасування запису, - 

в с т а н о в и л а:

       У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк"), державного реєстратора Дніпровської філії комунального підприємства "Агенція адміністративних послуг" Чернецького М.А. про визнання незаконним дій та скасування запису, мотивуючи його тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу належала квартира АДРЕСА_1 та 11 червня 2008 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» був укладений кредитний договір №0301/0608/71-114, на забезпечення якого також був укладений іпотечний договір №0301/0608/71/114-Z-1, згідно з яким він передав ВАТ «Сведбанк» вищезазначену квартиру в іпотеку.
       25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником після ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0301/0608/71-114.
       15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0301/0608/71-114.
       Вказував, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2013 року у рахунок погашення допущеної ним  заборгованості за кредитним договором №0301/0608/71-114 від 11 червня 2008 року перед ПАТ «Альфа банк» у розмірі 951 553,94 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року вказане рішення залишено без змін.  
       Зазначав, що не дивлячись на рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки йому стало відомо про те, що 15 листопада 2018 року на підставі рішення державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького М.А. був внесений запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ПАТ «Альфа-банк».
       Посилаючись на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку не може відбуватись, оскільки банк вже звертався за захистом своїх прав у судовому порядку, крім того, відчуження квартири відбулося в порушення Закону України «Про мораторій на звернення стягнення майна громадян України, наданого з забезпечення кредитів в іноземній валюті», складений висновок про вартість майна є недійсним. 29 липня 2014 року був накладений арешт на вищезазначену квартиру і на час реєстрації державним реєстратором Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецьким М .А. вказаний арешт був чинним та державний реєстратор не мав права реєструвати право власності за банком, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати запис №28931045 від 12 листопада 2018 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Чернецького М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), ідентифікаційний номер: 44059370 від 15 листопада 2018 року, згідно з яким було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту НОМЕР_1 ) за АТ «Альфа Банк» (код ЄДРПОУ 23494714). 
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2020 позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано запис №28931045 від 12 листопада 2018 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького М.А., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), ідентифікаційний номер: 44059370 від 15 листопада 2018 року, згідно з яким було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 1694701812101), за АТ «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ 23494714. 
       В апеляційній скарзі відповідач АТ «Альфа-Банк» , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою відмовити у позові. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору вони не порушили, також суд залишив без увагу практику Верховного Суду, викладену в постановах з подібних правовідносин, наголошували на тому, що договором іпотеки встановлений такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як передача права власності на нього іпотекодержателю в порядку встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались. 
       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній, і додатково поданими, доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу позивачу ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру право власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.22).
       11 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №0301/0608/71-114, у забезпечення якого також був укладений Іпотечний договір №0301/0608/71/114-Z-1, відповідно до якого позивач передав ВАТ «Сведбанк» вищезазначену квартиру в іпотеку (а.с.22).
       23 вересня 2010 року між ПАТ Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 від 23.09.2010 року до договору іпотеки №0301/0608/71-114-Z-1 від 11 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Віхровим С.В. за реєстровим №577 (а.с.74-75).
       25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0301/0608/71-114, а 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа банк» був також укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0301/0608/71-114(а.с.29).
       27 травня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська ухвалено рішення по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, яким позовні вимоги задоволені та у рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 за договорами кредиту №0301/0608/71-114 від 11 червня 2008 року в розмірі 951 553,94 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 897 400,01 грн.; заборгованість по відсотках - 52 750,52 грн., пеня - 1 403,41 грн., звернуто стягнення згідно іпотечного договору №0301/0608/71-114-Z-1 від 11 червня 2008 року на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною, яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 341 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 100 грн..
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
       Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року вищезазначене рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська залишене без змін (а.с.11-20).
       02 лютого 2018 року позивачу ОСОБА_1 відповідачем АТ «Альфа Банк» було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.55-57). Відповідно до вказаного повідомлення сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 5 790 075, 74 грн., з яких - заборгованість за кредитом - 3 171 667,46 грн., заборгованість за відсотками 1 526 387,19 грн., заборгованість за пенею - 1 092 021 грн. 09 коп.
       Відповідно до звіту №ВА 180904-041 від 17 вересня 2018 року вартість квартири АДРЕСА_2 та яка належить ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 11 червня 2008 року, складає 1 044 439 грн. (а.с.59-73).
       15 листопада 2018 року на підставі рішення державного реєстратора Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича був внесений запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк» (а.с.21).
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача направлені на реєстрацію за собою права власності на предмет іпотеки після винесення відповідного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки є порушенням. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону «Про іпотеку»).
       Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
       Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
       Відповідно до частини 1 статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
       Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
       Системний аналіз вказаних норм матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що вибір способу правового захисту належить іпотекодержателю, задоволення вимог за рахунок іпотечного майна підлягає урахуванню при вирішенні позову про стягнення заборгованості за кредитними договором. Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. 
       Під час розгляду справи даної категорії суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є  скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18). 
       Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
       Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.
       У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.
       Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
       Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі №205/578/14-ц, провадження №14-48цс19).
       Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
       Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1)копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2)документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3)заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).        
       Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. 
       У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10,18 Закону №1952-IV та статті 37 Закону №898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. 
       Крім того, стаття 37 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
       Вимога щодо проведення оцінки вартості предмета іпотеки на момент набуття його у власність спрямована на захист прав іпотекодавця, оскільки у разі набуття права власності на предмет іпотеки вартістю вищою, ніж розмір забезпечених іпотекою вимог, іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром таких вимог.
       В той же час колегія суддів звертає увагу на той факт, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
       Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
       Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.
       Відповідач звертався до боржника ОСОБА_1 з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та змінив строк виконання зобов`язання після чого втратив право на нарахування заборгованості за відсотками та пенею а той час коли з вимоги вбачається що нарахування припинене не було. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, та банк вже звертався з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , який було задоволено, та доводи апеляційної скарги АТ "Альфа-Банк" цього не спростовують. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення ухвалене з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України): справедливості, добросовісності та розумності, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують. 
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без задоволення.

       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.