КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 376/1958/18
провадження № 22-ц/824/7556/2020
 
18 червня 2020 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів : 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів:  Рейнарт І.М.,  Семенюк Т.А.,
при секретарі  Примушку  О. В. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 - адвоката Хомича Івана Олександровича на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області  від 09 листопада 2018року  у складі судді Віговського С. І.,
 
встановив:
 
23.08.2018  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2017   між ним та відповідачем  була досягнута  домовленість  щодо надання  відповідачу грошових коштів в сумі 23 000  доларів  США із строком повернення до 30.04.2018 року. Того ж дня  відповідачем  складена  розписка, яка засвідчила  факт передання  ОСОБА_1   та отримання  ОСОБА_2   зазначених  грошових коштів.  У визначений договором  строк  позика  повернута не  була, що стало підставою для  звернення  до  суду  з даним позовом. Станом на  09.08.2018  борг відповідача складає 23 000 доларів США, що еквівалентно 620 119,10 грн. З огляду  на  невиконання   відповідачем умов  договору  позики,  просив суд   стягнути  з  відповідача на  свою користь  суму основного  боргу   у розмірі  620 119,10  грн,   3%  річних  у відповідності до  ст. 625  ЦК  України   у  розмірі  5 198 грн та витрати  по сплаті судового  збору. 
Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2   на  користь  ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11.10.2017 в сумі 625 317, 90 грн, з яких: 620 119,10 грн - сума основного боргу; 5 198,80 грн - 3% річних за період з 01.05.2018 року по 09.08.2018 року,  а  також   судовий збір  в сумі  6 253 грн 18 коп. 
Ухвалою  Сквирського  районного суду Київської  області від 05 березня  2020  року  заяву представника  ОСОБА_2 - адвоката  Хомича І. О.  про  перегляд заочного  рішення  суду  залишено  без  задоволення.
В апеляційній  скарзі  представник  ОСОБА_2 - адвокат Хомич І. О. просить скасувати заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року та направити  справу на розгляд  до Голосіївського районного  суду  м. Києва за встановленою  підсудністю.
Свої доводи мотивує тим, що заочне  рішення  суду  ухвалене  з порушенням  норм  процесуального права  в частині  визначення  територіальної  підсудності даної справи.   
Посилається на  відсутність   підстав для  застосування   ч.8 ст.28 ЦПК  України  під час визначення  підсудності даної справи. 
Зазначив, що   правила  визначення  місця виконання  зобов`язання  передбачено  ст. 532 ЦК  України,  згідно  з  положенням  якої місце виконання  зобов`язання  встановлюється у договорі. 
З  договірних  відносин сторін  зобов`язання  з оплати  заборгованості за  розпискою  не є таким,  що належить  виконувати лише  в певному місці. У розписці не  встановлено  місце  виконання   відповідачем  зобов`язань  щодо повернення  грошових коштів. 
За таких  підстав  підсудність  даної справи   повинна  визначатись  з урахуванням   ч.1 ст.27  ЦПК  України, за зареєстрованим  у встановленому  законом  порядку   місцем проживання   або перебування   відповідача. 
 Відкриваючи провадження  у  справі,  суд  першої інстанції порушив вимоги абз.2 ч.1 ст.187  ЦПК  України, оскільки не  надіслав  запиту до  відповідного  органу  та не  отримував інформації  про  зареєстроване  у встановленому  законом порядку місце   проживання  (перебування) відповідача.   
Звертаючись  до  Сквирського районного  суду  Київської області   позивачем   в позовній  заяві зазначено зареєстроване  місце  проживання  відповідача:  АДРЕСА_1 .
 З урахуванням зареєстрованого  місця проживання відповідача, справа  про стягнення боргу  за договором  позики підсудна  Голосіївському  районному суду  м. Києва.     
Також  зазначив, що  відповідач не  була  повідомлена  у встановленому  порядку   про  розгляд справи,  зокрема й про  судове  засідання, призначене  на  09.11.2018  року. Жодні  поштові повідомлення,  судові повістки до  суду  відповідач  за адресою  свого  зареєстрованого  місця проживання  не  отримувала. 
Зазначив, що  відповідач перерахувала  грошові  кошти ОСОБА_1 на  загальну  суму  60 500,27 грн, про що свідчать  копія   довідки   АТ КБ  «Приватбанк» №7 Q65FBG89ARP6F14 від 17.01.2020 та копія виписки по картці/рахунку № 2 J24LT864RRL0LAG від 15.01.2020, які були додані відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення. Крім здійснення переказів на банківську картку ОСОБА_3 , відповідач також особисто повертала останньому грошові кошти за розпискою.
Оскільки  відповідач не  була  належним чином   повідомлена  про  час та місце  розгляду справи,  остання  з поважних  причин  не  заявила  про непідсудність   справи  Сквирському  районному  суду  Київської  області.   
В судовому  засіданні  ОСОБА_2 та її представник - адвокат Калайда  О. І.  просили апеляційну  скаргу  задовольнити.
Позивач ОСОБА_1   в судове  засідання  не  з`явився, про день, час та місце   розгляду справи  повідомлений судом  належним чином  (а.с.85).
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.
Судом  встановлено,  що  позивачем  подано  позовну заяву до   Сквирського районного  суду  Київської області  з тих  підстав, що відповідно  до  специфіки  договорів  позики  повернення  готівкових коштів  відбувається за місцем  проживання   кредитора;  постійне  місце  проживання  позивача  - будинок  АДРЕСА_2 ;  укладення  і виконання  умов  договору  позики  відбувалося  по місцю його  проживання,  кошти повинні  бути  повернені  відповідачем   по місцю його  постійного  проживання.
Відкриваючи провадження  у справі, суд першої інстанції  виходив з того, що справа підсудна  Сквирському  районному суду  Київської області. 
Постановляючи заочне рішення  про  задоволення  позову,  суд  першої інстанції  виходив  з того,  що  відповідач, будучи належним чином  повідомленою про   день, час та місце розгляду справи,   в судове  засідання повторно   не  з`явилася, про причини неявки суду  не повідомила.  Остання  станом на  09.08.2018  не  виконала   взятих на себе зобов`язань за договором позики, грошових коштів в розмірі  одержаної суми не повернула,  правовим наслідком  чого  є стягнення  з неї на користь   позивача заборгованості у загальному розмірі  625 317  грн 90 коп. 
Проте погодитись з такими висновками не можна.
За загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являється в суд за зареєстрованим у встановленим законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Частиною 8 ст. 28 ЦПК України передбачено альтернативне правило підсудності, відповідно до якого позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Відповідно до положень вказаної норми за місцем виконання договору можуть пред`являтися позови за наявності однієї з наступних умов: в договорі зазначене місце виконання; вимоги, заявлені на підставі договору, який можна виконувати тільки в певному місці.
Правила  визначення місця виконання  зобов`язання  передбачені  в статті 532 ЦК  України,згідно  з положеннями  якої місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.
Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:
1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;
2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;
3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання;
4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.
Відповідно  до  п.39 Постанови  Пленуму Вищого  Спеціалізованого  Суду України з розгляду  цивільних  і кримінальних справ від 01.03.2013  №3 "Про деякі питання  юрисдикції  загальних судів  та визначення  підсудності цивільних справ" позови,  що виникають  із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК).
Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.
Договір  позики від  11 жовтня  2017 року  та розписка від  11.10.2017  не  містять  зазначення  місця виконання договору. 
Договір позики не відноситься до тих договорів, виконувати які можна тільки  в певному місяці, оскільки повернення коштів може бути здійснене позичальником в будь-який спосіб та в будь-якому місці.
Параграфом 1 глави 71  розділу  3 ЦК  України, яким врегульовано   відносини щодо  договору  позики,  не передбачено   виконання  зобов`язань за договором  позики за місцем  проживання  позикодавця або за місцем  укладення   договору  і передання  грошових коштів  позикодавцем   позичальнику.
Відповідно до  ч.3 ст.1049 ЦК України  позика  вважається  повернутою в момент  передання  позикодавцеві речей,  визначених родовими ознаками, або зарахування  грошової суми, що позичалася, на його  банківський  рахунок.
З огляду  на  викладене,  підсудність  в даній справі повинна визначатись  з урахуванням  ч.1 ст.27 ЦПК  України.
Відповідно  до оглянутого  в судовому засіданні  паспорта,  ОСОБА_2   зареєстрована  за адресою : АДРЕСА_1 , що  територіально  відноситься до  Голосіївського районного  суду м. Києва. 
Відповідно  до положень  ст.378 ЦПК  України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). 
Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Як вбачається з матеріалів справи,   відповідач не  була повідомлена   у встановленому законом   порядку про  судове засідання, призначене на  09 листопада  2018  року,  в якому було  ухвалене  заочне  рішення.
Рекомендоване   повідомлення  про  вручення  поштового  відправлення  від  17.09.2018 про призначення  підготовчого  судового засідання на 17.09.2018, з відміткою  про  його отримання  20.09.2018 чоловіком  ОСОБА_4 , не є   належним доказом  на  підтвердження  обізнаності  відповідача про розгляд даної справи. 
Відповідно  до  свідоцтва про  розірвання   шлюбу,  05.09.2015  шлюб між  відповідачем та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 69). 
Вказані  обставини свідчать  про те, що  відповідач з поважних причин  не   заявила  про  непідсудність справи суду першої інстанції.
За таких  обставин  колегія суддів  дійшла висновку, що судове рішення  в даній справі  прийнято  з порушенням   правил  територіальної  юрисдикції  (підсудності), що  у відповідності  до вимог  ст. 378 ЦПК  України є підставою для  його  скасування з направленням  справи   на  розгляд за встановленою підсудністю  до Голосіївського   районного суду м. Києва.
Керуючись ст. 374, 378,  382-384, 390 ЦПК України суд 
 
Постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Хомича Івана Олександровича задовольнити.
Заочне рішення Сквирського районного суду Київської області  від 09 листопада 2018 року  скасувати.
Справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики направити на розгляд до Голосіївського  районного суду м. Києва за встановленою підсудністю. 
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку  не  підлягає. 
Повний текст постанови складено 18 червня 2020  року. 
 
Суддя-доповідач:                                                   Г. М.  Кирилюк 
            
Судді:                                                                      І. М.  Рейнарт 
 
                                                                                 Т. А. Семенюк