ПОСТАНОВА
Іменем України
14 квітня 2020 року 
Київ
справа №825/886/18
адміністративне провадження №К/9901/56023/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання протиправним наказу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 (суддя Соломко І. І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 (колегія суддів у складі: Петрика І. Й., Собківа Я. М., Степанюка А, Г.),
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач, ГТУЮ у Чернігівській області) про визнання протиправним наказу ГТУЮ у Чернігівській області від 15.08.2017 № 150/5 про тимчасове зупинення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що спірним наказом тимчасово зупинено його нотаріальну діяльність з 16.08.2017 по 27.08.2017, чим протиправно порушено право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Чернігівській окружний адміністративний суд рішенням від 14.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018, у задоволенні адміністративного позову відмовив.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач порушив вимоги пункту 2.3 Порядку внесення до Єдиного реєстру відомостей про отримання/витрачання спеціальних бланків, тому відповідач при видачі наказу від 15.08.2017 № 150/5 про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Доводи касаційної скарги аналогічні викладеним у апеляційній скарзі. Крім того, скаржник зазначає, що суд мав надати оцінку тільки одній обставині для правильного вирішення справи, а саме: наявності/відсутності його вини у несвоєчасному внесенні бланків до реєстру, на підставі доказів, які зобов`язаний надати відповідач. Проте відповідач не надав доказів його вини у несвоєчасному внесенні бланків. Також скаржник вважає безпідставним висновок судів про те, що наказ як акт індивідуальної дії вичерпав свою дію, а тому не може бути визнаний протиправним, оскільки позивач не вимагав скасувати спірний наказ.   
Позиція інших учасників справи
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Білоуса О. В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І. Л., Стрелець Т. Г. від 16.07.2018 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31.05.2019 № 562/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 825/886/18 у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О. В.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2019 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач) Мельник-Томенко Ж. М., судді Жук А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 825/886/18.
Ухвалою Верховного Суду від 10.04.2020 справу призначено до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні. 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю від 20.09.2014 №   НОМЕР_1.
Під час здійснення нотаріальної діяльності позивач одержав захищений носій, згенерував ключ електронного цифрового підпису та отримав сертифікат на нього у акредитованому центрі сертифікації ключів (ІДД ДФС).
Чернігівською філією ДП «НАІС» йому відмовлено у проведенні процедури прив`язки такого сертифікату до облікового запису Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України. Причиною відмови стала відмінність даних про прізвище нотаріуса в поданому для ідентифікації особи паспорті громадянина України та інформації, що міститься в Єдиному реєстрі нотаріусів, зокрема прізвища нотаріуса, зазначеного в паспорті, «ОСОБА_1» та інформацією про прізвище нотаріуса, внесеною до електронних баз реєстрів, а саме: « ОСОБА_1 ». Прізвище « ОСОБА_1 » вказано у свідоцтві про право на зайняття нотаріальною діяльністю № НОМЕР_1, виданого Міністерством юстиції України 20.09.1994, та в реєстраційному посвідченні про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 1, виданого Управлінням юстиції Чернігівської державної адміністрації 28.09.1994.
Отже, станом на 31.03.2017 ключ електронного цифрового підпису ОСОБА_1 , з яким останній працював до цього часу було заблоковано (при генерації нового), новий електронний цифровий підпис (ЕЦП) на захищеному носії Чернігівською філією ДП «НАІС» для нього не було виготовлено.
Позивачем подано позов до суду про відмову у виготовленні електронного цифрового підпису до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.05.2017 у справі № 750/3835/17 в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17.07.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.05.2017 залишено без змін (справа № 750/3835/17).
ОСОБА_1 , для забезпечення можливості одержання доступу до електронних реєстрів, здійснив дії для приведення розбіжності написання свого прізвища у свідоцтві про право на зайняття нотаріальною діяльністю у відповідність, а саме: 27.07.2017 одержав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № НОМЕР_1 від 20.09.1994, видане повторно, в якому прізвище вказано «ОСОБА_1».
ГТУЮ у Чернігівській області 01.08.2018 видано повторне реєстраційне посвідчення №   1 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1. Відповідна інформація ГТУЮ у Чернігівській області надана Чернігівській філії ДП «НАІС» для внесення до електронної бази Єдиного реєстру нотаріусів.
Після цього позивач одержав послуги ЕЦП в акредитованому центрі сертифікації ключів органів юстиції України, який є структурним підрозділом ДП «НАІС».
02.08.2018 приватний нотаріус ОСОБА_1 здійснив внесення інформації до Єдиного реєстру про витрачання спеціальних бланків нотаріальних документів, що витрачав з 01.04.2017 по 01.08.2018 (загальна кількість становила 97 бланків). Всі ці бланки зафіксовані електронною системою реєстру, як несвоєчасно внесені.
Працівником відділу з питань нотаріату ГТУЮ у Чернігівській області Железняк О. О., перевірено інформацію щодо внесення спеціальних бланків нотаріальних документів ОСОБА_1 , за результатами якої встановлено порушення вимог пункту 2.3 Порядку внесення до Єдиного реєстру відомостей про отримання/витрачання спеціальних бланків, затвердженого наказом Міністерства юстиції України «Про організаційні заходи з постачання, зберігання, обігу, обліку спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання» від 04.11.2009 № 2053/5.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в порушення вказаної вимоги приватний нотаріус ОСОБА_1, не маючи доступу до Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України, вчиняв нотаріальні дії з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів, відомості про витрачання яких не були внесені до Єдиного державного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (далі - Єдиного реєстру).
ОСОБА_1 , керуючись пунктом 2.11. Порядку для здійснення унесення до Єдиного реєстру відомостей про витрачання бланків уклав договір з іншим нотаріусом 07.04.2017 щодо внесення інформації до Єдиного реєстру, про що направив повідомлення Адміністратору (ДП «НАІС»).
За результатом розгляду вказаного повідомлення ДП «НАІС» направлено відповідь (лист від 04.05.2017 № 2061/08.2-15), в якій вказано, що підприємство утримується від надання технічної можливості приватному нотаріусу ОСОБА_4 для внесення до Єдиного реєстру відомостей щодо використання ОСОБА_1 бланків.
ОСОБА_1 23.06.2017 вдруге направив повідомлення до Чернігівської філії ДП «НАІС», на що також одержав відмову (лист від 25.07.2017 № 9331/39.2-26).
З моменту першого направлення повідомлення до Адміністратора (з 07.04.2017) до дати направлення нотаріусу відповіді (04.05.2017) ОСОБА_1 витрачено та не внесено до Єдиного реєстру 16 спеціальних бланків нотаріальних документів (15 - у квітні 2017 року, 1 - у травні 2017 року).
Протягом періоду з повторного направлення повідомлення до Адміністратора (з 23.06.2017) до дати направлення нотаріусу відповіді (25.07.2017) ОСОБА_1 витрачено та не внесено до Єдиного реєстру 55 бланків.
При вирішенні питання щодо притягнення нотаріуса ОСОБА_1 до відповідальності, а саме: тимчасового зупинення його діяльності ГТУЮ у Чернігівській області взято до уваги факт витрачання нотаріусом спеціальних бланків нотаріальних документів у період до одержання відповіді від Адміністратора (з якої мало стати відомо результат опрацювання Адміністратором вказаного договору, зокрема щодо здійснення організаційних заходів з надання доступу для внесення інформації про витрачені ОСОБА_1 іншим нотаріусом - ОСОБА_4 ). Тобто у період, протягом якого ОСОБА_1 використовував та не вносив дані про витрачені бланки, оскільки сам не мав відповідного доступу, при цьому, можливість фактичного виконання пункту 2.11 Порядку (звітування іншим нотаріусом) також була не визначеною, перебувала на стадії вирішення (до одержання відповідей (лист від 04.05.2017 № 2061/08.2-15; лист від 25.07.2017 № 9331/39.2-26)).
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що перший (з часу відсутності доступу до електронної системи Єдиного реєстру) витрачений 07.04.2017 ОСОБА_1 спеціальний бланк нотаріального документу серії НВХ № 734674 не був своєчасно (в день витрачання) внесений приватним нотаріусом ОСОБА_4 на підставі укладеного між нею та ОСОБА_1 договору, тобто ОСОБА_1 був обізнаний, що можливості вносити бланки іншим реєстратором також немає. Далі, у період витрачання наступних 15 спеціальних бланків нотаріальних документів для вчинення нотаріальних дій (серія НВХ з № 734676 по № 734689) до дати відповіді ДП «НАІС» від 04.05.2017 ОСОБА_1 знав, що він не має можливості своєчасно провести процедуру звітування про витрачені бланки, зокрема, на здійснення процедури звітування іншим нотаріусом ОСОБА_4 , проте вчиняв нотаріальні дії із використанням бланків.
До одержання відповіді ДП «НАІС», з якої стало відомо про відмову у наданні доступу реєстратору - приватному нотаріусу ОСОБА_4 щодо внесення інформації про витрачені спеціальні бланки ОСОБА_1 на підставі договору від 07.04.2017, нотаріус ОСОБА_1 використовував спеціальні бланки нотаріальних документів, без внесення інформації про їх витрачання до електронної системи Єдиного реєстру, хоча їх витрачання і не внесення залежало від волі ОСОБА_1 , що стало підставою для притягнення останнього до відповідальності.
За весь період, протягом якого нотаріус не мав доступу до Єдиного реєстру, нотаріусом використано та несвоєчасно внесено відомості про витрачання 97 спеціальних бланків нотаріальних документів.
Враховуючи викладене, ГТУЮ у Чернігівській області прийнято спірний наказ про тимчасове зупинення приватної нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 з 16.08.2017 по 27.08.2017.
Не погоджуючись із діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до суду. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Водночас, 08.02.2020 набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 14 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначається організація і діяльність органів нотаріату.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02.09.1993 № 3425-XII «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 3425-ХІІ), частинами першою та другою статті 1 якого обумовлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання  їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). 
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3425-ХІІ нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Згідно зі статтею 2-1 Закону № 3425-ХІІ державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної  діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку  вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними  нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів. Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.
Відповідно до частини першої статті 29-1 Закону № 3425-ХІІ нотаріальна діяльність приватного нотаріуса тимчасово зупиняється на час дії таких обставин: 1) якщо приватний нотаріус не має приміщення для розміщення робочого місця або це приміщення не відповідає встановленим цим Законом умовам, - до усунення цих недоліків, але не більше 60 днів з дня виявлення цього порушення; 2) якщо приватний нотаріус не уклав договір про страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса або розмір страхової суми не відповідає вимогам цього Закону, - до усунення цих недоліків, але не більше 30 днів з дня виявлення цього порушення; 3) якщо приватний нотаріус при вчиненні нотаріальних дій неодноразово порушував правила нотаріального діловодства, - до закінчення строку проходження підвищення кваліфікації (не більше двох тижнів); 4) у разі необґрунтованої відмови приватного нотаріуса від надання Міністерству юстиції України, Головному управлінню юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головним управлінням юстиції в областях, містах Києві та Севастополі в порядку, передбаченому цим Законом, документів для перевірки організації нотаріальної діяльності та виконання правил нотаріального діловодства - до усунення цієї обставини; 5) у разі заміщення приватного нотаріуса в порядку, передбаченому цим Законом, - на строк такого заміщення; 6) у разі ненадання інформації приватним нотаріусом органам та особам,  зазначеним у частинах п`ятій-восьмій, десятій статті 8 цього Закону, - до усунення цієї обставини; 7) у разі обрання нотаріуса на посаду, зайняття якої несумісне зі здійсненням нотаріальної діяльності; 8) Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі надіслали до Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю - до вирішення питання по суті, але не більш як на шість місяців.
Згідно з частиною першою статті 33 Закону № 3425-ХІІ Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі проводять перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства за певний період. Проведення повторної перевірки з тих питань, які вже були предметом перевірки, не допускається, крім перевірки звернень громадян чи юридичних осіб у межах предмета звернення та повноважень Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.
Приписами статті 34 Закону № 3425-ХІІ визначено, що нотаріуси при вчиненні нотаріальних дій використовують спеціальні бланки нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок витрачання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів установлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 812 (далі - Порядок № 812).
Згідно з пунктом 5 Порядку № 812 обов`язковій перевірці підлягає кожний бланк, на якому викладено текст нотаріального документа. Відомості про використання бланків нотаріуси можуть отримати шляхом безпосереднього доступу до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів.
Пунктом 7 Порядку № 812 визначено, що бланки є невід`ємною складовою нотаріального діловодства та документарного забезпечення нотаріального процесу і використовуються нотаріусами виключно під час вчинення нотаріальних дій. 
За порушення вимог цього Порядку, що призвело до втрати, викрадення чи знищення бланків з вини нотаріуса, а також за неналежне ведення обліку, зберігання бланків, несвоєчасне звітування про їх використання завідуючий державною нотаріальною конторою, державним нотаріальним архівом, державний і приватний нотаріуси притягуються до відповідальності у порядку, встановленому законодавством (пункт 23 Порядку № 812). 
Порядок ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 № 2053/5 (далі - Порядок № 2053/5).
Пунктом 2.3. Порядку № 2053/5 передбачено, що унесення до Єдиного реєстру відомостей про отримання/витрачання бланків здійснюється Реєстраторами в день отримання/витрачання бланка та у суворій послідовності відповідно до порядкових номерів.
Відповідно до вимог пункту 2.8. Порядку № 2053/5 Головне територіальне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні територіальні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі щомісяця не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяця за даними Єдиного реєстру здійснюють такі перевірки: щодо несвоєчасного внесення або невнесення до Єдиного реєстру відомостей про витрачання бланків або недійсні бланки; щодо порушення пункту 10.5 цього Порядку.
Згідно з пунктом 2.9. Порядку № 2053/5 за несвоєчасне внесення або невнесення відомостей про витрачання бланків або недійсні бланки, втрату або викрадення бланків, що сталося з вини державних та приватних нотаріусів, порушення пунктів 9.2 та 10.5 цього Порядку відповідне Головне територіальне управління юстиції відповідно до пункту 3 частини першої статті 29-1 Закону № 3425-ХІІ зупиняє діяльність приватного нотаріуса або притягує до дисциплінарної відповідальності державного нотаріуса.
Відповідно до пункту 2.11. Порядку № 2053/5 контори, архіви, приватні нотаріуси, які не мають власних систем доступу (або у яких тимчасово відсутній доступ) до Єдиного реєстру, здійснюють унесення до нього відомостей про витрачання бланків та недійсні  бланки шляхом подання заяв установленого зразка Реєстратору, з яким укладено договір щодо внесення інформації до Єдиного реєстру. Заяви подаються Реєстратору в день витрачання бланка або виявлення його недійсності. Реєстратор вносить до Єдиного реєстру відомості про витрачання бланків та недійсні бланки протягом одного дня з моменту отримання заяви.
Контроль за дотриманням вимог цього Порядку здійснюють Департамент нотаріату та банкрутства Міністерства юстиції України та  начальники Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній  Республіці Крим, головних територіальних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі (пункт 10.9. Порядку № 2053/5).
Згідно з пунктами 4.37, 4.38 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 №   1707/5 (далі - Положення), Головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує роботу установ нотаріату, перевіряє їх діяльність і вживає заходів до її поліпшення, здійснює керівництво державними нотаріальними конторами та перевірку організації нотаріальної діяльності державних, приватних нотаріусів та уповноважених на це посадових осіб органу місцевого самоврядування (далі - уповноважені особи), контролює дотримання нотаріусами, уповноваженими особами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства; забезпечує і контролює діяльність нотаріального архіву щодо зберігання нотаріальних документів.
Відповідно до пунктів 4.45, 4.47 Положення Головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, контролює обіг спеціальних бланків нотаріальних документів; контролює своєчасність та правильність унесення нотаріусами записів до Єдиних реєстрів, що діють у системі нотаріату.
Згідно з пунктом 2.3 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5 нотаріальне діловодство регулюється Законом № 3425-ХІІ, цими Правилами. Невід`ємною складовою нотаріального діловодства та документаційного забезпечення нотаріального процесу є спеціальні бланки нотаріальних документів, що використовуються нотаріусами виключно під час вчинення нотаріальних дій. Постачання, витрачання, зберігання, організація обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітування про їх використання здійснюються згідно з Порядком № 812, іншими нормативно-правовими актами.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19.12.2019 № 394-IX.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 341 КАС України в зазначеній редакції суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Надаючи оцінку встановленим судами фактичним обставинам справи та покладеним в основу ухвалених у цій справі судових рішень мотивів крізь призму аргументів касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого. 
Посилання скаржника на неправильність застосування судами пункту 2.3. Порядку №   2053/5 до спірних правовідносин, колегія суддів касаційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до статті 34 Закону № 3425-ХІІ нотаріуси при вчиненні нотаріальних дій використовують спеціальні бланки нотаріальних документів, які, з урахуванням вимог пункту 2.3 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, є невід`ємною складовою нотаріального діловодства та його документарного забезпечення.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, у зв`язку із порушенням позивачем вимог пункту 2.3. Порядку № 2053/5 відповідачем прийнято спірний наказ.
Пунктом 2.3. Порядку № 2053/5 визначено, що внесення до Єдиного реєстру відомостей про отримання/витрачання бланків здійснюється Реєстраторами в день отримання/витрачання бланка та у суворій послідовності відповідно до порядкових номерів.
Відповідно до пункту 2.11. Порядку № 2053/5 контори, архіви, приватні нотаріуси, які не мають власних систем доступу (або у яких тимчасово відсутній доступ) до Єдиного реєстру, здійснюють унесення до нього відомостей про витрачання бланків та недійсні  бланки шляхом подання заяв установленого зразка Реєстратору, з яким укладено договір щодо внесення інформації до Єдиного реєстру. Заяви подаються Реєстратору в день витрачання бланка або виявлення його недійсності. Реєстратор вносить до Єдиного реєстру відомості про витрачання бланків та недійсні бланки протягом одного дня з моменту отримання заяви.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем таких заяв до Реєстратора не подавалось.
Щодо посилання скаржника на те, що право на вчинення нотаріальних дій не залежить від того чи має нотаріус доступ до Реєстру бланків, колегія суддів касаційної інстанції вважає його безпідставним, оскільки відповідно до статті 34 Закону № 3425-ХІІ нотаріуси здійснюють широкий перелік нотаріальних дій, значна частина з них не пов`язана з використанням в роботі спеціальних бланків нотаріальних документів, дані нотаріальні дії дійсно не пов`язанні з використанням спеціальних бланків та беззаперечно можуть здійснюватися нотаріусом і за відсутності доступу до Реєстру.
Проте, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, законодавством передбачена відповідальність за несвоєчасне внесення відомостей про витрачання бланків або недійсні бланки, втрату або викрадення бланків, що сталося з вини державних і приватних нотаріусів. 
Приписами пункту 23 Порядку № 812 передбачено, що за неналежне ведення обліку, зберігання бланків, несвоєчасне звітування про їх використання завідуючий державною нотаріальною конторою, державним нотаріальним архівом, державний і приватний нотаріуси притягуються до відповідальності у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до пункту 2.9. Порядку № 2053/5 за несвоєчасне внесення або невнесення відомостей про витрачання бланків або недійсні бланки, втрату або викрадення бланків, що сталося з вини державних та приватних нотаріусів, порушення пунктів 9.2 та 10.5 цього Порядку відповідне Головне територіальне управління юстиції відповідно до пункту 3 частини першої статті 29-1 Закону № 3425-ХІІ зупиняє діяльність приватного нотаріуса або притягує до дисциплінарної відповідальності державного нотаріуса.
Твердження скаржника про відсутність його вини у несвоєчасному внесенні інформації про витрачення спеціальних бланків нотаріальних документів до Єдиного реєстру, колегія суддів касаційної інстанції відхиляє, оскільки, як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що в березні 2017 року Чернігівською філією ДП «НАІС» позивачу відмовлено у проведенні процедури прив`язки до сертифікату ключа електронного цифрового підпису до облікового запису Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України через невідповідність прізвища нотаріуса, зазначеного в паспорті, «ОСОБА_1» та інформацією про прізвище нотаріуса, внесеною до електронних баз реєстрів, а саме « ОСОБА_1 ». Прізвище « ОСОБА_1 » вказано у свідоцтві про право на зайняття нотаріальною діяльністю №   НОМЕР_1, виданого Міністерством юстиції України 20.09.1994, та в реєстраційному посвідченні про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 1, виданого Управлінням юстиції Чернігівської державної адміністрації 28.09.1994.
Відповідно до пункту 2.11. Порядку № 2053/5 контори, архіви, приватні нотаріуси, які не мають власних систем доступу (або у яких тимчасово відсутній доступ) до Єдиного реєстру, здійснюють унесення до нього відомостей про витрачання бланків та недійсні  бланки шляхом подання заяв установленого зразка Реєстратору, з яким укладено договір щодо внесення інформації до Єдиного реєстру. Заяви подаються Реєстратору в день витрачання бланка або виявлення його недійсності. Реєстратор вносить до Єдиного реєстру відомості про витрачання бланків та недійсні бланки протягом одного дня з моменту отримання заяви.
Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі вказує на те, що заяви установленого зразка Реєстратору, з яким укладено договір щодо внесення інформації до Єдиного реєстру, ним не подавалися, про своє порушене право він дізнався 01.04.2017.  
Посилання скаржника на те, що судами неправильно встановлено фактичні обставини справи, а саме: дати витрачання бланків внесених ним до Реєстру бланків 02.08.2018 не з 01.04.2017 по 01.08.2018, а з 07.04.2017 по 01.08.2018, колегія суддів касаційної інстанції вважає помилковими, оскільки, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів про порушення порядку звітності витрачання спеціальних бланків нотаріальних документів, звітним періодом є - 01.04.2017-30.04.2017.
Крім того, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що спірний наказ не може бути скасовано, оскільки він як акт індивідуальної дії вичерпав свою дію, оскільки закінчився строк протягом якого нотаріальна діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_1 була тимчасово зупинена.
Такий висновок, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, узгоджується із рішеннями Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 та від 16.04.2009 № 7-рп/2009, яким встановлено, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.
За таких обставин, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що відповідач при видачі наказу від 15.08.2017 № 150/5 про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, колегія судів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.
Також Верховний Суд ураховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у даній справі. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в касаційній скарзі не зазначено.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.  
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX, статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук 
Н.М. Мартинюк
Судді Верховного Суду