П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
11 березня 2020  року                                                                     м. Київ
                                                                                              Справа №367/1844/19
 
Резолютивна частина постанови оголошена 11 березня 2020 року
Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи:            позивач           ОСОБА_1            відповідачі         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
                                   
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області, ухваленого в складі судді Оладько С.І. 11 листопада 2019 року, повний текст рішення складено 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, -
 
Справа №367/1844/19	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц/824/3009/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції:Оладько С.І.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
В С Т А Н О В И В:
         Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що 13.06.2016 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 625 382 гривні 50 копійок, що на день укладення цього Договору за курсом Національного банку України становило еквівалент 25 000 доларів США 00 центів.
            Відповідно до пункту 2.1. Договору позики позичальник ОСОБА_2 засвідчила, що вона отримала суму позики повністю до підписання цього договору.
            Строк повернення, відповідно до п. 3 Договору позики до дванадцятої години ранку тринадцятого липня 2016 року. Місце виконання зобов`язання м. Київ.
            На виконання умов Договору позики, 13.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладається Договір іпотеки, посвідчений ПНКМНО Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №3935.
            Відповідно до параграфу 2.1 Розділу другого Договору іпотеки, на забезпечення виконання Основного зобов`язання Іпотеко давець передав в іпотеку Іпотеко держателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Житловий будинок загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 38.2 кв.м. та Договір іпотеки посвідчений ПНКМНО Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №3938. Відповідно до параграфу 2.1 Розділу другого Договору іпотеки, на забезпечення виконання Основного зобов`язання Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1 га, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3210945600:01:060:0101, надано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
            Цього ж дня, ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 Договір поруки. Відповідно до умов якого, а саме п 1.1 Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики, який був укладений 13 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
            Враховуючи, що ОСОБА_2 не змогла повернути ОСОБА_1 позику в строк визначений, в Договорі позики, між сторонами укладалися додаткові угоди.
            Відповідно до останньої додаткової угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися, що останній поверне грошові кошти в повному обсязі до 13.07.2018 року, однак зазначені домовленості ОСОБА_2 порушила та грошові кошти не повернула.
            У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_1 була змушена діяти відповідно до Договору іпотеки, а саме п. 5.1 Розділу п`ятого Договору іпотеки, сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі настання однієї з наступних обставин, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Договору основного зобов`язання в тому числі - якщо в момент настання будь-якого строку/терміну виконання умов Основного зобов`язання, забезпеченою іпотекою, хоча б одна з таких умов не буде виконана.
            Враховуючи виниклу заборгованість та не бажанням Відповідача повертати цю заборгованість, ОСОБА_1 скористаласям своїм правом, передбаченим в застереженні Договору іпотеки та згідно зі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», 13 лютого 2019 року зареєструвала право власності за собою на - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Житловий будинок загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 38.2 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, площею 0,1 га, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3210945600:01:060:0101, надано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витяг сформовано 15.02.2019 року.
            Відповідно до пункту 4 Договору позики встановлено, у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення , а також неустойку в розмірі 2% (два відсотки) від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня.
            Враховуючи, що ОСОБА_1 надала достатньо часу ОСОБА_2 для повернення боргу та в зв`язку з порушенням грошового зобов`язання є підстави для нарахування стягнення з відповідача неустойки та 3% річних.
            Позивачем нарахована пеня у суммі 2 689 142,60 грн.та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 11 051,27 грн.
            Позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню по Договору позики від 13.06.2016 року в розмірі 2 689 142,60 грн. та 3% річних в розмірі 11 051,27 грн.
            Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2091 року ОСОБА_1 у позові відмовлено.
            Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
            В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Чорний Є.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду. 
            Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
            Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
            Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
            Встановлено, що 13 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 625 382 гривні 50 копійок, що на день укладення цього Договору за курсом Національного банку України становило еквівалент 25 000 доларів США 00 центів.
            Відповідно до пункту 2.1. Договору позики позичальник ОСОБА_2 засвідчила, що вона отримала суму позики повністю до підписання цього договору.
            Строк повернення, відповідно до п. 3 Договору позики до дванадцятої години ранку тринадцятого липня 2016 року. Місце виконання зобов`язання м. Київ.
            На виконання умов Договору позики, 13.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №3935.
            Відповідно до параграфу 2.1 Розділу другого Договору іпотеки, на забезпечення виконання Основного зобов`язання Іпотеко давець передав в іпотеку Іпотеко держателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Житловий будинок загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 38.2 кв.м.
            Також, 13 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №3938. Відповідно до параграфу 2.1 Розділу другого Договору іпотеки, на забезпечення виконання Основного зобов`язання Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1 га, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3210945600:01:060:0101, надано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
            Цього ж дня, ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 Договір поруки, відповідно до умов якого, зобов`язалась відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики, який був укладений 13 червня 2016 року . Наведені обставини справи підтверджуються у судовому засіданні копіє договору позики,копієями договорів іпотеки та копією договору поруки (а.с.8-10,11-16,17-22,25-26).Заначені обставини справи не заперечуються представником відповідача у судовому засіданні.
            Згідно позовної заяви позивач зазначає,що між нею та ОСОБА_2 було укладено ряд додаткових угод, і відповідно до останньої додаткової угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися, що останній поверне грошові кошти в повному обсязі до 13.07.2018 року, однак зазначені домовленості ОСОБА_2 порушила та грошові кошти не повернула. При вирішенні спору по суті суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги дані обґрунтування, поскільки до суду не було надано жодного доказу на підтвердження зазначених обставин справи, а представник відповідача у судовому засіданні дані обставини не визнав.
            Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у встановлений договорі строк позику позивачу не повернула.
            Відповідно до параграфу 5.1 Договорів іпотеки «Сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі настання однієї із обставин а) у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов Договору основного зобов`язання, в тому числі, якщо на момент настання будь-якого строку виконання умов основного зобов`язання,забезпеченого іпотекою,хоча б одна з таких умов не буде виконана:невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього Договору»
            У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору позики, згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та умов Договору Іпотеки, позивач 13 лютого 2019 року зареєструвала право власності за собою на - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Житловий будинок загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 38.2 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, площею 0,1 га, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3210945600:01:060:0101, надано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.27-30).
            Згідно позовної заяви позивач просить стягнути із відповідачів неустойку в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочки в сумі 2 689142 грн. 60 коп. та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 11 051 грн. 27 коп. Дані вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок та земельну ділянку відбулось в рахунок погашення основного боргу згідно договору позики, а відповідно до п 4 Договору позики та ст. 625 ЦК України позивач має право ще і на відшкодування неустойки та 3% річних.     Дані вимоги позивача не підлягають до задоволення виходячи із наступного.
            Відповідно до ст. 526 ЦК України «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.»
            Відповідно до ст. 1049 ЦК України «Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.»
            Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
            Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
            Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
            Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.»
            Відповідно до ст.. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
            Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
            Відповідно до п 4 Договору позики встановлено,що у разі прострочення позичальником термінів повернення позики,він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення,а також неустойку в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення,починаючи з першого дня.
            Відповідно до п.1.3 Договорів іпотеки № 3935 та № 3938 «Даним договором забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця по поверненню Іпотекодержателю суми позики,сплаті іншої заборгованості,платежів і санкцій,що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання,включаючи як зобов`язання,передбачені договором позики так і будь-якими додатковими угодами про внесення змін до нього,в тому числі щодо розміру позики,пені ,штрафу,строку дії договору позики,встановлення інших майнових санкцій за невиконання умов договору позики.
            Відповідно до п 4.4,4.3.3 розділу 1У Договорів іпотеки « Іпотекодавець має право у разі невиконання умов Основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок цього майна свої вимоги в повному обсязі,включаючи суми позики ,пеню,штраф,інші платежі та санкції,що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання,а також витрати,пов`язані з вчиненням виконавчого напису.»
            Позивач, зазначаючи,що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договорів іпотеки відбулось лише в частині погашення Основного зобов`язання за договором позики,на підтвердження даних обґрунтувань не надала до суду відповідних належних та допустимих доказів. В матеріалах справи є ксерокопія заяви ОСОБА_2 (а.с.23). Однак, до суду не було надано доказів тих обставин, в рахунок якої суми боргу у лютому 2019 року відбулося звернення стягнення на предмети іпотеки-житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . Згідно вимоги позивача до ОСОБА_2 від 26.07.2018р (а.с.54) вбачається, що позивач вимагала повернути їй борг в сумі 662055 гривень. Згідно заяви ОСОБА_2 (а.с.23) вбачається, що 17 жовтня 2018 року вона отримала заяву вимогу від позивача щодо повернення боргу у сумі 698 250 гривень, однак суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, в погашення якої саме суми боргу та з чого вона складається відбулося стягнення на майно відповідача у лютому 2019 року шляхом реєстрації за позивачем права власності на житловий будинок та земельну ділянку за вказаною адресою. При цьому,  згідно висновків про вартість майна (а.с.55-56) вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 складає 640 604 гривень, а вартість земельної ділянки 819781 гривень, що значно перевищує суму боргу згідно вимог позивача до відповідача .
            Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
            Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
            Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
            Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
            Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
            Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
            Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
            Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2019  року  -  залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна