ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3972/20 Справа № 208/6319/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 24 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення збитків,-
В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: стягнути з ПАТ «Дніпропетровськгаз» на його користь 5 404,00 грн. в рахунок відшкодування збитків за порушення зобов`язання по встановленню лічильника газу в якості компенсації витрат на встановлення індивідуального приладу газу; Визнати встановлений ПАТ «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для Позивача, що проживає в АДРЕСА_1 , незаконним. Зобов`язати ПАТ «Дніпропетровськгаз», здійснити за особовим рахунком № НОМЕР_1 перерахунок об`ємів природного газу за період з 01 травня 2017 року по 27 червня 2018 року, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.
Позов мотивовано тим, що позивач зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_2 , та на його ім`я відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «Дніпропетровськгаз». Він використовує природний газ лише для приготування їжі (встановлено лише один газовий прилад - газова плита ПГ-4), разом з ним за вказаною адресою також зареєстрована його малолітня донька 2007 року народження. Позивач є учасником бойових дій (учасник АТО), та з 2015 року користується пільгою на оплату природного газу у розмірі 75%, яка розповсюджується лише на соціальну норму, яка становить 4,4 куб. м. Газу.
З 01 травня 2017 року відповідач обліковує спожитий газ, за його особистим рахунком виставляючи суми до сплати, виходячи з даних встановленого будинкового лічильника, шляхом нарахування на одну особу що в середньому становило до 25 куб. м. на особу, та перевищує навіть граничну норму споживання 9,8 куб. м. на особу, що порушує його права, бо всі нарахування понад соціальну норму він повинен оплачувати без врахування пільги, хоча фактично ці обсяги газу не споживав і фізично не міг спожити. Таким чином, щомісячні нарахування збільшилися у 7, а іноді і 10 разів (грудень 2016 року 24,42 грн., а грудень 2017 - 297,35 грн.). Позивач посилається на неможливість, внаслідок таких дій відповідача, проконтролювати правильність нарахування та розподілення показників будинкового лічильника між мешканцями. Лічильник знаходиться на будинку у металевому ящику, який не закривається, що дає можливість будь-якій сторонній особі втрутитися в його роботу. Відповідач жодним чином не врегулював ці питання із мешканцями будинку та з ним особисто. Жодних змін чи доповнень до існуючого між ними договору або окремого договірного документу з даних питань не укладалось. З ним також це питання не узгоджувалося.
Не маючи змоги сплачувати ті суми, які нараховували йому щомісячно за показниками будинкового лічильника, він позичив кошти та 27.06.2018 року встановив індивідуальний прилад обліку газу за власний рахунок, вартість встановленого газового лічильника становить 5040,00 грн.
Після встановлення приладу обліку, він письмово звернувся до Відповідача з проханням компенсувати йому понесені витрати на встановлення індивідуального приладу обліку за його адресою у розмірі 5040,00 грн., на що отримав письмову відмову у компенсації з посиланням на те, що Кабінет міністрів ще не встановив порядок і розміри компенсації витрат. Відповідач зазначив, що вирішення питання компенсації можливе лише після встановлення Кабінетом міністрів України порядку і розмірі компенсації витрат, що вважає також порушенням його прав, бо відповідачем не виконуються вимоги закону.
На підставі викладеного просив позов задовольнити. 
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено визнати встановлений ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» режим встановлення обсягів споживання природного газу для ОСОБА_1 , як побутовим споживачем послуг з газопостачання за адресою квартира АДРЕСА_3 , за показаннями будинкового вузла обліку, по будинку АДРЕСА_4 , починаючи з 01.05.2017 року, такими що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», як правонаступника Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», здійснити ОСОБА_1 , за особовим рахунком № НОМЕР_1 перерахунок об`ємів спожитого природного газу за період з 01 травня 2017 року по 27 червня 2018 року, як побутовому споживачу газу, відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників; в іншій частині позовних вимог – відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що судом встановлена незаконність використання загальнобудинкового лічильника, встановленого у будинку АДРЕСА_4 , що тягне за собою незаконність відповідного режиму нарахування оплати за природний газ для позивача. 
В апеляційній скарзі акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - оператором ГРМ в розумінні Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500.
Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк.
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.
Права та обов`язки споживача чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».
Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Згідно до акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання за адресою будинку АДРЕСА_4 складений від 09 жовтня 2018 року (а.с. 49), який підписаний з одного боку ПАТ «Дніпропетровськгаз», а з іншої сторони – жодна особа (юридична або фізична) не зазначено, та не містить підпису особи. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що судом встановлена незаконність використання загальнобудинкового лічильника, встановленого у будинку АДРЕСА_4 , що тягне за собою незаконність відповідного режиму нарахування оплати за природний газ для позивача. 
Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців.
Таким чином, не прийняття постанови Кабінетом Міністрів України Порядку і розмірів компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), не нівелює право позивача на таку компенсацію, але за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції вважав позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а порушене право позивача – таким, що підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок об`єму спожитого природного газу позивачем за період з 01 травня 2017 року по 27 червня 2018 рік.
Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правила комерційного обліку природного газу визначені Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494.
Відповідно до п. 1 Глави 5 Розділу 9 Кодексу, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.
Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ. Пунктом 4 розділу 1 глави X Кодексу газорозподільних систем визначено, що передача (розподіл, споживання) природного газу до/з газорозподільної системи здійснюється за умови наявності комерційного вузла обліку природного газу.
Пунктом 4 Тимчасового Положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, передбачена можливість встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на багатоквартирний будинок.
Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI визначені правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.
Стаття 1 цього Закону визначає, що вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами; лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму газу, що проходить через нього.
Ч. 3 ст. 5 ЦК України встановлено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 
П. 4 гл. 1 р. IX Кодексу ГРС визначено, що комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними суб`єктами ринку природного газу.
П. 1 гл. 5 р. III Кодексу ГРС передбачено, що межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).
Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.
Згідно до п. 2 гл. 5 р. III Кодексу ГРС, межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.
Ч. 2, 3 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № НОМЕР_2 -VIII вказує, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.
Так, задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що незаконність використання загальнобудинкового лічильника, встановленого у будинку АДРЕСА_4 , що тягне за собою незаконність відповідного режиму нарахування оплати за природний газ для позивача підтверджена матеріалами справи.
Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачами. Унаслідок бездіяльності відповідача споживачі газу у одному будинку поставлені у нерівне становище. 
Отже, суд першої інстанції встановивши факт незаконного використання загальнобудинкового лічильника газу, дійшов обґрунтованого висновку про незаконність нарахування об`ємів спожитого природного газу позивачу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу. 
Проте, суд першої інстанції визнаючи встановлений ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» режим встановлення обсягів споживання природного газу для ОСОБА_1 , як побутовим споживачем послуг з газопостачання за адресою квартира АДРЕСА_3 , за показаннями будинкового вузла обліку, по будинку АДРЕСА_4 , починаючи з 01.05.2017 року, такими що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства та вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду просив визнати встановлений публічним акціонерним товариством «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , незаконним.
А отже, колегія суддів вважає за необхідне, другий абзац резолютивної частини рішення суду змінити виклавши його у наступній редакції: “Визнати встановлений публічним акціонерним товариством «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , незаконним.”
Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено принцип змагальності сторін, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу  акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» – задовольнити частково.    
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: “Визнати встановлений публічним акціонерним товариством «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , незаконним.”
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко