ПОСТАНОВА
Іменем України
23 червня 2020 року 
м. Київ
справа №824/566/16-а, адміністративне провадження №К/9901/23740/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого – Стародуба О.П., 
суддів – Єзерова  А.А., Кравчука В.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017р. (судді –   Полотнянко Ю.П., Загороднюк А.Г., Драчук Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив (з урахуванням уточнення позовних вимог):
визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення за результатами розгляду  його заяви про виплату одноразової грошової допомоги;
зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», яка складає 182     700грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає, що відповідач своєю бездіяльністю порушив його право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.02.2017р. позов задоволено.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017р. апеляційну скаргу задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. 
З ухваленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає  допомогу в їх оформленні. 
Крім того, зазначає, що порядком № 975 передбачено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів  рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Повернення документів на доопрацювання у порядку №975 взагалі не передбачено.    
Відзив на касаційну скаргу на адресу суду не надходив. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.  
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах СРСР в період з 16.10.1985р. по 16.11.1987р., а в період з 01.02.1986р. по 16.11.1987р. приймав участь в бойових діях на території республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 на посаді старшого навідника. Даний факт підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 .
Згідно витягу із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 323 від 12.08.2011р. у позивача встановлено поранення, контузія,  пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 12)
З довідки до акту огляду МСЕК від 03.04.2014р. вбачається, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.18)
Відповідно до розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної ради у місті Чернівці від 15.04.2014 року позивач отримав статус «Інвалід війни». (а.с. 27)
Позивач звертався до Чернівецького обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.
Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20.05.2016р. №36, позивача було повідомлено про повернення документів на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що свідчать про причинити та обставини  поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, яке передбачено п. 11 Порядку №975. (а.с. 14)
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, а свої законні права порушеними, позивач  звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".  
Суд виходив з того, що Міністерство оборони України приймаючи рішення направлення документів на доопрацювання не врахувало те, що згідно підпункту «б» пункту     21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого     наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, встановлюється     у разі якщо вони не є наслідком протиправного діяння.
Судом встановлено, що військово-лікарською комісією Західного регіону встановлений причинний зв`язок між пораненнями, контузією позивача з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 323 від 12.08.2011р.
Суд дійшов висновку, що встановлення причинного зв`язку між пораненнями, контузією позивача з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, підтвердили в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Скасовуючи рішення суду першої та відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо протиправної бездіяльності відповідача, оскільки Чернівецький обласний військовий комісаріат вірно повідомив позивача про необхідність надання повного пакету документів, передбачених п.11 Порядку №975, зокрема документів, що свідчать про причину та обставини поранення.
Суд виходив з того, що подання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) передбачено п.4.7. Положення про організацію в Міністерстві оборони роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсії військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.214 №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 року №1294/26071. При цьому, частиною другою пункту 4.8 Наказу №530 передбачено, що якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово     повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до пункту 4.8 Наказу №520 Міністерство оборони України документи позивача було направлено до   ІНФОРМАЦІЯ_2 на доопрацювання, а тому третя особа правомірно повідомила позивача про необхідність надання повного пакету документів, передбачених п. 11 Порядку №975.
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а тому доводи наведені в касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними з наступних мотивів та передбачених законом підстав. 
Так, відповідно до статті 41 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Водночас, відповідно до статті 16-4 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом)
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного      правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування.
У зазначеній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
У справі, що розглядається, позивач не надав документи, які свідчать про обставини поранення, а доданий до заяви про призначення одноразової грошової допомоги витяг з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв  у колишнього військовослужбовця від 12.08.2011р. №323 таких даних не містить.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки відповідач правомірно прийняв рішення про повернення наданих документів позивачу для доопрацювання.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішення апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції  – без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017р. - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:          
                                                                      
О.П. Стародуб          

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук