ПОСТАНОВА
Іменем України
13 травня 2020 року 
м. Київ
справа №752/9524/17, адміністративне провадження №К/9901/34515/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Кравчук В.М., Желєзний І.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2017р.         (судді - Чаку Є.В., Файдюк В.В., Мєзєнцев Є.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною відмову Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» у призначенні та проведенні виплати йому одноразової грошової допомоги, в зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;
зобов`язати Державну установу «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» скласти висновок та прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 3 групи інвалідності в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, станом на 01.03.2017 року.
В обгрунтування позовних посилався на те, що після звільнення зі служби в поліції, йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України. В подальшому ним було подано заяву  до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Проте у такій виплаті йому відмовлено.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2017р. позов задоволено частково. 
Визнано протиправною відмову Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» у призначенні та проведенні виплати одноразової грошової допомоги позивачу, в зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
Зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ у спосіб, передбачений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 р.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2017р.        апеляційну скаргу задоволено. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні  позову скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
Зобов`язано Державну установу «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» скласти висновок та прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 3 групи інвалідності в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, станом на 01.03.2017 року.
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
З ухваленими у справі рішенням суду апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що виходячи з положень частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» на час звернення позивача із заявою, необхідною умовою для отримання поліцейським зазначеної допомоги є визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби саме в органах поліції. Отже на спірні правовідносини (встановлення інвалідності в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ) положення статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються, а тому на підставі частини 2 цієї статті не може бути виплачена одноразова грошова допомога. 
Заперечення на касаційну скаргу від позивача до суду не надходили. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.  
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з серпня 1992 року по липень 1997 року, з липня 1997 р. по січень 2003 р. в органах податкової міліції ДПА України, з січня 2003 р. по 06.11.2015 р. в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 р. по 31.10.2016 р. в органах поліції. (а.с. 9-10)
Згідно наказу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» № 198 о/с від 31.10.2016 р. був звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліції» (через хворобу). (а.с. 11)
Відповідно до довідки МСЕК з 01.03.2017 р. йому було встановлено третю групу інвалідності і встановлено зв`язок наявного захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ з втратою працездатності в розмірі 40%. (а.с. 16-17)
Позивач звернувся до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності.
Листом від 14.04.2017 р. № Б-4/01-2017 відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення виплати одноразової грошової допомоги згідно із поданою заявою, оскільки захворювання, внаслідок якого встановлено інвалідність, пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не поліції, а тому не є випадком, визначеним статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», для здійснення виплат. (а.с. 19)
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої законні права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив з того, що розділом XI прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Судом встановлено, що за колишніми працівниками міліції, які після звільнення зі служби в міліції проходили службу в поліції, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 
Суд виходив з того,         що позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Судом встановлено, що вимоги позивача про        зобов`язання скласти висновок та прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб станом на 01.03.2017р. не узгоджуються з положеннями Порядку № 4, який регулює механізм призначення такої допомоги і є передчасними.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині позовних вимог та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги є видача керівником відповідача наказу про виплату такої допомоги, в іншому ж випадку особа письмово повідомляється про відмову у такій виплаті із зазначенням мотивів такої відмови.
Суд виходив з того, що за результатами розгляду поданих позивачем документів відповідачем було письмово повідомлено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, тому суд першої інстанції передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у позивача права на призначення одноразової грошової допомоги та вчинення останньою всіх необхідних дій для її призначення та виплати.
Суд дійшов висновку про можливість задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача скласти висновок та прийняти рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб станом на 01.03.2017р.
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а тому доводи наведені в касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними з наступних мотивів та передбачених законом підстав. 
Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", так і статті 97 Закону "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності.
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Оскільки інвалідність позивачу встановлена згідно Акту огляду МСЕК від 14.03.2017р. з 01.03.2017р., а тому за наявності підстав, така допомога може бути призначена відповідно до статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".
Крім того, за правилами статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду зараховується до стажу служби в поліції.
Відповідно до пункту 13 Прикінцевих положень цього закону працівникам міліції, які перейшли на службу до поліції, стаж вислуги в спеціальних званнях міліції зараховується до стажу вислуги для присвоєння чергових спеціальних звань поліції.
За правилами статті 102 Закону України "Про Національну поліцію" та статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" служба в органах внутрішніх справ зараховується до вислуги років для призначення пенсії поліцейським.
Таким чином, оскільки період служби в органах внутрішніх справ зараховується до стажу служби поліцейських, в тому числі і для призначення пенсії, а тому отримання захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, внаслідок якого встановлено інвалідність, породжує право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".
Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі №711/3546/17 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від таких висновків під час розгляду даної справи.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій  про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з врахуванням мотивів, викладених у даній постанові.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішення апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції  - без змін.
Керуючись статтями 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
постановив:
Касаційну скаргу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» залишити без задоволення, а постанову Київського  апеляційного адміністративного суду від 14.08.2017р.       - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:          
                                                                      
О.П. Стародуб          

В.М. Кравчук

І.В. Желєзний