ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/44/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/761/20	Головуючий у 1-й інстанції Якименко Т. О.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.
Суддів: Бондаревської С.М., Чумак О.В.
секретар: Зеленська О.І.

за участю: представника апелянта - адв. Пістряк М.С.
представника УДВС ГТУЮ у Полтавській області - Лукмасло М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  
на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року
за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України відносно боржника ОСОБА_1 
по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 рокуподання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України відносно боржника ОСОБА_1 , задоволено.
Обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, покладених на нього в межах виконавчого провадження ВП №51338006.

Вказану ухвалу оскаржив боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що державний виконавець не надав жодного належного доказу, який міг би слугувати підставою доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення, а у самого апелянта в наявності є докази, які повністю спростовують твердження державного виконавця про ухилення від виконання судового рішення.
Вказує, що він не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а ним здійснюється часткове погашення боргу. Так, сума заборгованості в розмірі 2952480,02 грн., зазначена в листі ДВС, визначена без урахування сплати боргу ОСОБА_1 на користь стягувачів на загальну суму 364090,00 грн., згідно розписок, а також вартість реалізації належного боржнику на праві власності колісного ТЗ - легковий седан марки HONDA, днз НОМЕР_2 на суму - 335875 грн. та грошові кошти в розмірі 71463,75 грн. - перераховано на користь стягувача.
Зазначає, що наразі він є офіційно працевлаштованим як керівник міжнародної автотранспортної компанії СТ «КОТЛТРАНС» та здійснює міжнародні поїздки та перевезення, після чого повертається в Україну та, після отримання коштів за виконану роботу, проводить розрахунки в межах виконавчого провадження.

У судовому засіданні боржник доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити, ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог подання, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди, задоволено повністю.
Визначено спонукати ОСОБА_1 виконати умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнаною ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 29 липня 2011 року, шляхом примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 586111,97 грн., вирішено питання судових витрат (т.1, а.с.53-55).
Вказане рішення залишено без змін судом апеляційної та касаційної інстанції.

29.04.2016 року Котелевським районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист №535/44/16 (т.1, а.с.183).

Постановою державного виконавця Котелевського РДВС Чорнорук О.М. від 07.06.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №51338006 щодо виконання вказаного вище виконавчого листа (т.1, а.с.185).

Постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУУЮ у Полтавській області від 12.04.2019 року накладений арешт на все нерухоме майно боржника (т.1, а.с.188).

Відповідно до протоколу №394724 проведення електронних торгів від 25.03.2019р., належний на праві власності боржнику ОСОБА_1 колісний транспортний засіб легковий седан марки HONDA, ДНЗ НОМЕР_2 , реалізовано Державним підприємством "СЕТАМ" по номеру лота 335875 від 25.03.2019. Грошові кошти в розмірі 71463,75 грн. перераховано на користь стягувачів, чим частково погашено заборгованість по виконавчому провадженню (т.1, а.с.198).

Згідно повідомлення Державної фіскальної служби України від 12.03.2019 року номери рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_1 у банківських установах відсутні (т.1, а.с.190, 200).
З відповіді Державної авіаційної служби України від 16.04.2019 року вбачається, що за боржником повітряні судна не зареєстровані (т.14, а.с.193).
Згідно з відповіддю АТ "Українська залізниця" від 09.04.2019 року інформація у довіднику про право власності за боржником відсутня (т.1, а.с.191).
У відповідності до довідки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 09.04.2019 року за наявними щоквартальними адміністративними даними, наданими депозитарними установами відповідно до Положення про порядок звітування до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, боржник серед власників, які володіють значними пакетами акцій, відсутній (т.1, а.с.192).
Згідно довідки ДП "Український інститут інтелектуальної власності", об`єкти промислової власності, що належать боржнику не виявлено (т.1, а.с.196).

Також, місцевим судом установлено та не заперечується апелянтом, що ОСОБА_1 протягом 2019 року здійснював виїзди за межі державного кордону України.

Задовольняючи подання державного виконавця місцевий суд виходив із того, що боржник, будучи достовірно обізнаним про відкриття виконавчого провадження, тривалий час ухиляється від виконання рішення суду і має стійку заборгованість, яка ним у добровільному порядку не погашена.

Такий висновок місцевого суду не відповідає встановленим по справі обставинам та є передчасним з огляду на наступне.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. 

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, може звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

За змістом ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. 
У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Так, з наявних у справі доказів не вбачається наявність факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Як зазначено вище, рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди, задоволено повністю.

На виконання вказаного рішення 29.04.2016 року Котелевським районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист №535/44/16 (т.1, а.с.183).

Постановою державного виконавця Котелевського РДВС Чорнорук О.М. від 07.06.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №51338006 щодо виконання вказаного виконавчого листа (т.1, а.с.185).

З інформативної довідки відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 26.03.2020 року (вих.. №021/8345) вбачається, що, з моменту відкриття виконавчого провадження 07.06.2016 року та станом на 26.03.2020 року в примусовому порядку стягнуто з боржника 23208,50грн. на користь стягувача ОСОБА_2 .

Як убачається з матеріалів, наданих державним виконавцем, Державним підприємством "СЕТАМ" 25.03.2019 року реалізовано належний на праві власності боржнику ОСОБА_1 колісний транспортний засіб легковий седан марки HONDA, ДНЗ НОМЕР_2 , кошти від продажу якого було перераховано на погашення заборгованості, боржником жодних дій, які б перешкоджали цьому, не вчинялось.

Окрім того, ОСОБА_1 офіційно працевлаштований в міжнародній фірмі та з його заробітної плати, яка боржником не приховується, проводиться стягнення, в рахунок погашення боргу (Постанова від 22.06.2017 року ВП №48905406, т.2, а.с.54, 56-58). При цьому, обмеження апелянта у праві виїзду за кордон призведе до неможливості виконання ним своїх посадових обов`язків, що утруднить виконання ним рішення суду.

Як убачається здоданих до апеляційної скарги документів, ОСОБА_1 в добровільному порядку здійснює погашення заборгованості за виконавчим провадженням, що підтверджується відповідними розписками та квитанціями банківських установ (т.2, а.с.59-85).

Також, ОСОБА_1 в добровільному порядку 17.02.2014 року та повторно, 10.02.2020 року було здійснено оцінку належного йому майнового комплексу, вартість якого визначена у розмірі 8562643,86 грн. та 11425710,00 грн. відповідно, з метою його реалізації для погашення заборгованості (т.2, а.с.53-54).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що державним виконавцем не надано достатніх та належних доказів, які неспростовно свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом.
Відтак, факт ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зазначеним судовим рішенням зобов`язань не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, а тому підстави для задоволення заяви державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон відсутні. 

За таких обставин подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України відносно боржника ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань, покладених судовим рішенням, є недостатньо обґрунтованим, передчасним, а тому не може бути задоволено.

Відтак, колегія суддів вважає, що аналіз доказів по справі та наведених норм права дають підстави для висновку про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні вказаного подання.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , - задовольнити.
Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ьтериторіального управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України відносно боржника ОСОБА_1 ,- відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        С.М. Бондаревська

О.В. Чумак