Постанова
Іменем  України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 641/7709/16-ц
 
провадження № 61-39554 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                     Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року у складі судді Чайки І. В. та постанову апеляційного суду Харківської області                   від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П.,                    Овсяннікової А. І., Піддубного Р. М.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на прибудови і перерозподіл часток у праві спільної часткової власності на майно.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач є його рідним братом, їх батьки отримали службове житло, а саме квартиру  АДРЕСА_1 , яка складалась з житлових кімнат: № 6, площею 14,5 кв. м, № 7, площею 21,7 кв. м, та № 5, площею                     8,9 кв. м; кухні № 3, площею 7,8 кв. м; коридорів № 2, площею 3,6 кв. м, № 4, площею 4,1 кв. м.
Він мешкає у спірній квартирі з 1993 року, у 1994-1995 роках за власні кошти              у спірній квартирі обладнав тимчасову електропроводку, здійснив прибудову. Після того, як була збудована прибудова, у квартирі був встановлений новий котел і проведене парове опалення, від колонки до квартири була проведена вода. У 2000-2001 роках була обладнана ванна кімната, проведений злив води, обладнана зливна яма, квартира була підключена до мережі газопостачання, унаслідок чого був встановлений новий газовий котел та газова колонка, замінено парове опалення. У 2009-2010 роках був повністю замінений дах над квартирою, оскільки старий постійно протікав, для цього він брав позику                     у банку в розмірі 35 000 грн. У 2013 році за отримані у кредит кошти ним здійснено капітальний ремонт у квартирі. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_3 , він та відповідач відмовились від своєї частки у спадщині на користь матері, яка прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 лютого               2016 року у справі № 641/9170/15-ц позов  ОСОБА_2 до Харківської міської ради задоволено, його позов задоволено частково, визнано за ним та відповідачем право власності, за кожним на 1/2 частку, квартири АДРЕСА_1                         у порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_4 .
Вважав, що унаслідок здійснених ним за власні кошти прибудови та ремонту, стан спірної квартири значно поліпшився та її загальна площа збільшилась,                 у зв`язку з чим на підставі положень статті 357 ЦК України за ним слід визнати право власності на здійснені ним прибудови й перерозподілити їх частки,                як співвласників квартири.
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на об`єднану вбиральню та ванну кімнату № 8 , площею 5,6 кв. м, підсобне приміщення (котельна) № 9, площею 4,0 кв. м, веранду, площею              5,1 кв. м, коридор № 1, площею 5,7 кв. м, зливну яму у квартирі № АДРЕСА_1 , загальною вартістю 179 398 грн. Також просив перерозподілити частки у вищевказаній квартирі визнавши за ним право власності на її 63/100 частки, залишивши                                за відповідачем право власності на 37/100 частки квартири.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення суду першої інстанціїмотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що саме ним за власні кошти було здійснено прибудови у спірній квартири. Не підлягають застосуванню                          у спірних правовідносинах положення статті 357 ЦК України, на яку посилається позивач, оскільки на момент здійснення поліпшення стану квартири, позивач не був її співвласником. Відсутні докази на підтвердження того, що власник квартири - матір сторін, після смерті якої вони успадкували її у рівних частках, за життя була згодна на здійснення позивачем прибудов                     з метою збільшення у майбутньому його частки у праві власності на спадкове майно.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена беззадоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано           будь-яких доказів на підтвердження того, що саме ним та за його власні кошти було здійснено прибудови у спірній квартирі, оскільки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 червня 2017 року ці прибудови були здійснені до 1999 року, тобто за життя батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , коли позивач не був власником квартири. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що з 1993 року позивач проживав                           з батьками у спірній квартирі, мав право користуватися нею, робив поліпшення й прибудову, усі будівельні роботи у квартирі ним були виконані                 у 1999 році. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 за власні кошти було здійснено значне поліпшення спірної квартири, тому слід перерозподілити частки згідно з положеннями статті 375 ЦК України. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 31 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 641/7709/16-ц з Комінтернівського районного суду м. Харкова. 
У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                 від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві. 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, третьої статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня              1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом установлено, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 червня 2017 року у квартирі АДРЕСА_1 була здійснена прибудова приміщень, а саме: об`єднаної вбиральні з ванною кімнатою № 8 , площею            5,6 кв. м, підсобне приміщення (котельна) № 9, площею 4,0 кв. м, веранда, площею 5,1 кв. м, коридор № 1, площею 5,7 кв. м, зливної ями, що були здійснені до 1999 року. Ринкова вартість вищевказаних прибудов, що враховані при виконанні експертизи, як поліпшення прибудови, становить 179 398 грн. У випадку визнання за позивачем права власності на вказані прибудови, його частка у квартирі становитиме 63/100 частки, а частка відповідача - 37/100 частки спірної квартири.
Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить            правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами ОСОБА_1 не підтверджено, що саме ним за власні кошти було здійснено прибудови у спірній квартири. 
Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли вірного висновку про те, що положення                      статті 357 ЦК України, на яку посилається позивач, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки на момент здійснення поліпшення стану квартири, ОСОБА_1 не був її співвласником. 
Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що відсутні докази на підтвердження того, що власник квартири - матір сторін, після смерті якої сторони успадкували її у рівних частках, за життя була згодна на здійснення позивачем прибудов з метою збільшення його частки у праві власності на спадкове майно.
Посилання касаційної скарги на те, що з 1993 року позивач проживав                           з батьками у спірній квартирі, мав право користуватися нею, робив поліпшення й прибудову, усі будівельні роботи у квартирі ним були виконані                 у 1999 році, лише підтверджують вищевказані висновки судів та факт того,            що на час здійснення поліпшення спірної квартири позивач не був її власником. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        І. А. Воробйова
 
Д. Д. Луспеник