Справа № 344/18399/19 
Провадження № 22-ц/4808/622/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Матківського Р.Й.
секретаря                        Турів О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Стеко» про розірвання договору, стягнення майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Шамотайла О.В. 27 лютого 2020 року в м. Івано-Франківську, 
в с т а н о в и в:
11.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Завод Стеко» про розірвання договору, стягнення майнової та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначила, що 05.09.2019 року вона уклала з відповідачем договір купівлі-продажу №513771, відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити і передати їй у власність три металопластикові вікна згідно замовлення № НОМЕР_1 , а вона зобов`язалася оплатити замовлення. 06.09.2019 року вона здійснила передоплату за замовлення в сумі 14 258,04 грн., а 16.09.2019 року відповідач виконав замовлення. Однак вона виявила недоліки поставленої продукції, а саме рами металопластикових вікон, що були заклеєні «фірмовою» плівкою, мали дефекти у вигляді подряпин та вм`ятин, гумові ущільнювачі в кількох місцях належним чином не фіксувалися до скла вікон, а після монтажу вікон виявилось, що розміри вікон не співпадають з розмірами віконних ролет, про які вона наголошувала при проведенні замірів вікон представниками відповідача. Через добу експлуатації придбаних у відповідача та встановлених монтажниками відповідача вікон, вона побачила, що майже по всьому їх периметру проступає холодне повітря, що дає об`єктивні та очевидні підстави вважати, що виготовлена та поставлена їй продукція є дефектною і недоброякісною. З даного приводу вона звернулася до відповідача з претензією, однак відповідач на її претензію не відреагував. 
Посилаючись на наведене просила розірвати договір купівлі-продажу №513771 від 05.09.2019 року, укладений між нею та відповідачем, та стягнути з відповідача 14 258,04 грн. майнової шкоди і 5 000 грн. моральної шкоди.
15.01.2020 року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що після відкриття провадження у справі відповідач добровільно усунув частину недоліків, а тому немає змісту вирішувати спір у цій частині.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.02.2020 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Стеко» про розірвання договору, стягнення майнової та моральної шкоди відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач не представила суду доказів, які б підтверджували її позовні вимоги, в тому числі уточнені. Враховуючи, що позивачем жодним чином не доведено, що шкода завдана внаслідок саме недоліків продукції, а також не представлено жодних розрахунків та обґрунтувань щодо її розміру і в чому саме вона полягала, суд дійшов висновку, що підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу немає, а відтак у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову в наведеній частині, суд не дав оцінки тому факту, що монтаж придбаної нею у відповідача продукції здійснювався відповідачем понад три місяці практично до грудня 2019 року. У зв`язку з цим в опалювальний період вона потерпала від холоду, який проникав у її житло через неякісно встановлену відповідачем продукцію, та змушена була вмикати додаткові прилади опалення, що потягло додаткові витрати на опалення та завдало їй моральної шкоди. 
Також суд не дав оцінки тому факту, що у споживача як правило бракує досвіду та знань при укладенні договору з продавцем, надавачем послуг, про що вказав Конституційний Суд України, а тому суд безпідставно зіслався лише на договір, не звертаючи увагу на публічну рекламу відповідача щодо якості його товару та послуг, тобто суд не з`ясував чи цей договір пропорційний та чи не покладає він на споживача лише обов`язки, а продавцю (виконавцю) надає будь-які права на шкоду правам споживача.
В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції, організувати та оплатити таку експертизу, проте не мотивував чому звільнив відповідача від такого обов`язку. Більше того, суд не дав оцінки тому факту, що представник відповідача в судовому засіданні відмовлявся від проведення експертизи за його рахунок та заявив, що і без неї відповідач вирішив усунути недоліки виготовленої ним та встановленої його працівниками продукції. При цьому, суд безпідставно повважав, що усунення відповідачем недоліків після звернення до суду свідчить про відсутність завданої їй шкоди.
Також апелянт зауважує, що суд назвав права споживача у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі), проте фактично відмовився від забезпечення їй таких прав.
Вказує, що ні суд, ні відповідач не спростували її твердження про те, що вона зверталася до відповідача стосовно виявлених недоліків металопластикових конструкцій, що робить неможливим їх належне використання відповідно до цільового призначення. На підтвердження наведеного вона подала письмовий доказ, однак суд з незрозумілих причин вказав, що таких доказів суду не представлено.
З наведених мотивів просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.
Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив та вказав, що відповідачем належним чином та у строк було виконано умови договору купівлі-продажу від 05.09.2019 року. При прийомці товару жодних претензій до якості товару зі сторони позивача не було. Позивач не надала доказів на підтвердження факту постачання неякісної продукції та пошкодженого товару, а також проведення монтажних робіт саме працівниками відповідача. Оскільки ТОВ «Завод Стеко» не має в м. Івано-Франківську працівників, які здійснюють монтаж металоконструкцій, то така послуга замовляється покупцем та оплачується окремо. 
Щодо доводів апелянта про проведення експертизи, то представник відповідача ствердив, що для доведення своєї позиції позивач вправі була звернутися в суд з клопотанням про проведення експертизи товару або ж замовити експертизу самостійно. При цьому, оплата експертизи покладається на сторону, яка її ініціювала.
Також представник відповідача зазначив, що відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Наявність такої шкоди, а також розмір можливої грошової компенсації за спричинені страждання входять до предмету доказування. Однак, жодних доказів на підтвердження своєї позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач не надала.
Посилаючись на наведене, представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.
З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення майнової шкоди сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.09.2019 року сторони уклали договір купівлі-продажу №513771, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Стеко» зобов`язалося поставити і передати у власність покупця ОСОБА_1 металопластикові вікна згідно замовлення № НОМЕР_1 , а покупець зобов`язалася оплатити замовлення та прийняти його на умовах, зазначених у договорі (а.с. 3-5). 
06.09.2019 року позивач здійснила передоплату за замовлення в сумі 14 258,04 грн. згідно виставленого їй рахунку, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.1456539319.1 від 06.09.2019 року (а.с. 7, 8).
16.09.2019 року замовлена продукція була доставлена позивачу, що сторони визнають.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що відповідач вчасно виконав замовлення, однак поставлена ним продукція мала пошкодження, крім того після встановлення монтажниками відповідача вікон, вона виявила, що майже по всьому їх периметру проступає холодне повітря, що дає об`єктивні та очевидні підстави вважати, що виготовлена та поставлена їй продукція є дефектною і недоброякісною.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до визначень, викладених у ст. 1 цього Закону, виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Вирішуючи спір в частині розірвання договору та відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не надали жодних доказів про якість, наявність чи відсутність недоліків та відмовив в задоволенні наведених позовних вимог за їх недоведеністю.
Апелянтом не оскаржено рішення суду в цій частині, відтак його законність та обґрунтованість в наведеній частині не перевіряється.
Оскільки доводи апелянта про те, що суд не перевірив чи договір є пропорційним та чи не покладає він на споживача лише обов`язки, а продавцю (виконавцю) надає будь-які права на шкоду правам споживача; що суд не призначив експертизу поставленої відповідачем продукції, яку по закону повинен був оплатити відповідач; що ні суд, ні відповідач не спростували її твердження про те, що вона зверталася до відповідача стосовно виявлених недоліків металопластикових конструкцій, що робить неможливим їх належне використання відповідно до цільового призначення; що суд назвав права споживача у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі), проте фактично відмовився від забезпечення їй таких прав, стосуються саме вирішення спору про розірвання договору та відшкодування матеріальної шкоди, то такі не беруться апеляційним судом до уваги.
Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), також регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відмовляючи в позові ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не вказала у чому саме полягала моральна шкодата не надала доказів спричинення такої шкоди і її розміру.
Доводи апелянта, що суд не дав оцінки тому факту, що монтаж придбаної нею у відповідача продукції здійснювався відповідачем понад три місяці до грудня 2019 року, що потягло додаткові витрати на опалення житла та завдало їй моральної шкоди спростовуються мотивувальною частиною рішення та не впливають на правильність висновку суду в наведеній частині. 
З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                                Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року