ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2020 року 
Київ
справа №826/5578/17
провадження №К/9901/60091/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції  адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Зудінова Олега Олексійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2018 року (судді Келеберда В.І., Качур І.А., Федорчук А.Б.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року (судді Троян Н.М., Костюк Л.О., Файдюк В.В.), 
І. Суть спору
1. У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) з вимогою зобов`язати вирішити питання про її преміювання за фактично відпрацьований час за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року на рівні середнього розміру премії за посадою начальника відділу у складі Департаменту ДФС у відповідному місяці.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року не мала дисциплінарних стягнень та не була відсторонена від виконання обов`язків за посадою В порушення Закону України від 10 грудня 2015 року №  889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №  889-VIII), Положення про преміювання працівників апарату Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 09 грудня 2015 року № 973 (далі - Положення № 973) відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив їй премію.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи. 
3. ОСОБА_1 з 30.06.2015 по 15.02.2017 проходила державну службу на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС. 
4. На підставі наказу № 535 від 23.07.2015 «Про введення в дію Структури Державної фіскальної служби України», наказу № 598 від 12.08.2015 «Про внесення змін до наказу ДФС від 23.07.2015 № 535», наказу № 1022 від 30.12.2015 «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України», наказу № 763 від 12.09.2016 «Про внесення змін до наказу ДФС від 30.12.2015 року № 1022», відбулася реорганізація ДФС зі скороченням штатної чисельності працівників. 
5. Зокрема, Департамент розвитку митної справи ДФС ліквідовано та його функції передано до Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури, Департаменту організації митного контролю, Департаменту адміністрування митних платежів та Департаменту боротьби з митними порушеннями.
6. Проте, після ліквідації названого Департаменту ДФС позивач продовжувала проходити державну службу саме у Департаменті розвитку митної справи ДФС на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС.
7. У період з серпня 2016 року по лютий 2017 року позивач не отримувала премії, у зв`язку з чим заявлено цей позов.
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення. 
8. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 15 травня 2018 року відмовив у задоволенні позову.
9. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 07 серпня 2018 року залишив рішення суду першої інстанції без змін. 
10. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки після ліквідації Департаменту розвитку митної справи ДФС ОСОБА_1 продовжувала проходити державну службу у ліквідованому Департаменті, то відповідно до пункту 4.9 Положення № 973 премія не нараховується.
V. Касаційне оскарження 
11. У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
12. Серед іншого зазначила, що премія є частиною заробітної плати і відповідач неправомірно позбав її цієї премії. Передбачених Положенням № 973 підстав для невиплати такої премії щодо неї не було.
13. Наголосила, що незважаючи на те, що структурний підрозділ, який вона очолювала, формально ліквідовано, в період з серпня 2017 року по лютий 2017 року виконувала свої посадові обов`язки за посадою на рівні з іншими працівниками. Вважає, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки спірним відносинам, тому їхні висновки в цій справі помилкові. 
14. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити оскаржені судові рішення без змін, скаргу - без задоволення.
15. Зазначив зокрема, що після ліквідації Департаменту розвитку митної справи (відповідно до наказу ДФС № 598) ОСОБА_1 , яка була начальником одного зі структурних підрозділів цього Департаменту, продовжувала проходити державну службу в цьому підрозділі (на тій самій посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС).
16. З посиланням на статтю 50 Закону № 889-VIII відповідач зазначив, що премія не є обов`язковою складовою заробітної плати, а нараховується, якщо є для цього підстави. Премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.
17. Подання на преміювання працівників відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС (який ліквідовано) за серпень 2016 року по лютий 2017 року не вносилися, оскільки фонд преміювання по зазначеному підрозділу відсутній. 
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування. 
18. Відповідно до частин першої-третьої статті 50 Закону № 889-VIII (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин) держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
19. Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).
20. За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать:
1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності;
2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.
21. При цьому загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.
22. За частиною п`ятою статті 52 Закону № 889-VIII премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.
23. Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
24. Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).
25. Відповідно до частини шостої статті 52 Закону № 889-VIII фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.
26. Відповідно до п. 1.3 Положення № 973 преміювання проводиться з метою матеріального стимулювання високопродуктивної та ініціативної праці, підвищення її ефективності, заінтересованості у досягненні її кінцевого результату та посилення персональної відповідальності за доручену роботу та поставленні завдання.
27. Відповідно до пп. 1.6.1, 1.6.2 п.1.6 Положення № 973 в апараті ДФС можуть встановлюватись такі види премій: місячна премія відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи ДФС за попередній місяць, разова премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності - для державних службовців.
28. Згідно з п.1.8 Положення № 973 розмір премії встановлюється шляхом видання відповідного наказу ДФС, в якому вказується сума, яка спрямовується на виплату премії кожному працівнику.
29. Відповідно до п.1.9 Положення № 973 загальний розмір премій, передбачений п. 1.6.1 Положення, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.
30. Згідно з п. 1.10 Положення № 973 Фонд преміювання державного органу встановлюється в розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.
31. Згідно з п. 3.8, п. 3.9 Положення № 973  сума фонду преміювання за результатами роботи за місяць по кожному структурному підрозділу визначається шляхом множення фонду посадових окладів працівників структурного підрозділу за штатним розписом з урахуванням змін на визначений відповідно до п. 3.7 Положення загальний відсоток. Визначена сума фонду преміювання по кожному структурному підрозділу доводиться Департаментом фінансування, бухгалтерського обліку та звітності до керівників самостійних структурних підрозділів за формою згідно з додатком 1. До форми включаються прізвища штатних та позаштатних працівників підрозділу.
32. Відповідно до п. 3.11 Положення № 973 обґрунтовані пропозиції керівників самостійних структурних підрозділів ДФС щодо визначення розміру премії кожному працівникові з урахуванням (але не обов`язково суворо пропорційно) відпрацьованого часу надаються Департаменту фінансування, бухгалтерського обліку та звітності за формою згідно з додатком №1.
33. Обґрунтування по кожному працівнику наводиться в колонці «Примітка (обґрунтування)» подання (пункт 3.12 Положення № 973).
34. Відповідно до п. 4.9 Положення № 973 місячна премія не нараховується: за періоди відпусток (основної, додаткової та інших, передбачених законодавством), тимчасової непрацездатності та в інших випадках, коли згідно із законодавством виплати провадяться з розрахунку середньої заробітної плати.
35. Згідно з п. 8.1 Положення № 973 у разі відсторонення працівника від виконання службових обов`язків та від посади премія не виплачується протягом всього періоду відсторонення на підставі наказу про відсторонення.
36. Премія працівникам ДФС не нараховується в інших випадках за рішенням Голови, першого заступника, заступника Голови (п.8.3 Положення № 973).
37. За місяць, у якому на державного службовця накладено дисциплінарне стягнення, щомісячна премія також не виплачується (п. 9.1 Положення № 973).
VІ. Висновки Верховного Суду
38. З огляду на наведене правове регулювання є підстави стверджувати, що премія є складовою заробітної плати, зокрема державного службовця, але не є обов`язковою її частиною. Встановлення премії має на меті заохотити, стимулювати до продуктивної праці, винагородити працівників залежно від індивідуальних чи колективних результатів їхньої роботи. Тобто в такій площині премія є додатковим видом заробітної плати (винагородою) заохочувального характеру, тож не може розглядатися як неодмінна, беззастережна виплата, яку працівник може вимагати від керівництва органу/установи, в якій працює, щоб йому призначили і виплатили.
39. Понад те, виплата премії, окрім як дотримання нормативних умов/правил, визначених, зокрема, внутрішнім положенням органу/установи, за яких її можна призначити, залежить також від фінансових можливостей цього органу (установи, організації). 
40. У цій справі встановлено, що фінансових можливостей для виплати премії працівникам структурного підрозділу (у якому працювала позивач), який не передбачений штатним розписом (його ліквідовано) і функціональні обов`язки якого виконують новоутворені підрозділи (департаменти) немає. 
41. Зважаючи на наведене, у контексті спірних правовідносин та в обсязі встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
42. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
43. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX; далі - КАС) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
44. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
45. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах повноважень, визначених статтею 341 КАС, колегія суддів дійшла висновку, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права. 
47. Доводи касаційної скарги висновків судів і обставин справи не спростовують. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15  січня 2020 року № 460-IX, статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зудінова Олега Олексійовича залишити без задоволення.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич
                                                                                                    Н. В. Шевцова