Номер провадження: 22-ц/813/2212/20 
Номер справи місцевого суду: 523/16036/18
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М..,
за участю секретаря – Віцько А. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої  ОСОБА_2  звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з донькою є користувачами кімнат АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 . У позивача виникла необхідність укласти з відповідачем договір найму вказаного жилого приміщення, та визнати за ним право користування цим приміщенням. Тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд визнати право користування позивачем вказаним житловим приміщенням у вказаному гуртожитку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 було задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування кімнатами № НОМЕР_1 , 737, 738, 739 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 .
Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір найму житлової кімнати № НОМЕР_2 площею 16,7 кв. м., коридору № НОМЕР_3 площею 4,8 кв. м., туалету № НОМЕР_4 площею 1,3 кв. м., кухні № НОМЕР_1 площею 2,9 кв. м., в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 .
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що на підставі рішення загальних зборів ОСГ «Заболотного-26А» позивач с дочкою є користувачами кімнат  АДРЕСА_1 ,  АДРЕСА_2 ,  АДРЕСА_3 ,  АДРЕСА_4  в гуртожитку за адресою:  АДРЕСА_6 . разом з тим саме до компетенції відповідача віднесено вирішення спірних питань, що є предметом даного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 лютого 2019 року Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради було подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що при винесенні рішення судом було допущено порушення норм матеріального права, що в подальшому призвело до ухвалення незаконного рішення.
При цьому апелянт вказує на те, що спірні приміщення житлова кімната № НОМЕР_2 площею 16,7 кв.м., коридору № НОМЕР_3 площею 4,8 кв. м., туалету № НОМЕР_4 площею 1,3 кв. м., кухні № НОМЕР_1 площею 2,9 кв.м., в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 не приватизовані, особовий рахунок не відкритий та відповідно знаходиться у комунальній власності громади м. Одеси в особі Одеської міської ради та оперативному управлінні Суворовської районної адміністрації.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що вказаний гуртожиток передано на баланс ОСББ «Заболотного 26 А» та у останнього, як у балансоутримувача відсутні повноваження на укладення договорів найму.
Також зазначає, що у позивача відсутні будь-які документи, що дають право на зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 . 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

06 червня 2019 року ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року залишити без змін.
При цьому зазначає, що твердження апелянта, що рішення суду першої інстанції винесено без будь-яких доказів є таким, що суперечить матеріалам справи та не відповідає дійсності, оскільки позивачка фактично несла та несе всі обов`язки наймача житлового приміщення. 
У судовому засіданні позивач та її представник заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
20.03.2019 року Ухвалою Одеського апеляційного суду в складі судді Журавльова О. Г. було залишено без руху апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.04.2019 року провадження по вказаній цивільній справі було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.05.2019 року справу за апеляційною скаргою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму було призначено до розгляду.
Розпорядженням № 5393 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.
Ухвалою від 21 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів ОСГ «Заболотного-26А» від 07 жовтня 2015 року позивач с дочкою є користувачами кімнат  АДРЕСА_1 ,  АДРЕСА_2 ,  АДРЕСА_3 ,  АДРЕСА_4  в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 .
07 жовтня 2015 року між позивачем, ОСОБА_1 , та ОСГ «Заболотного-26А» було укладено договір про надання послуг з утримання будинку гуртожитку та прибудинкової території.

Мотивувальна частина
застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість,  дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню в частині в частині зобов`язання Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір найму житлової кімнати № НОМЕР_2 площею 16,7 кв.м., коридору № НОМЕР_3 площею 4,8 кв.м., туалету № НОМЕР_4 площею 1,3 кв.м., кухні № НОМЕР_1 площею 2,9 кв.м., в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на підставі рішення загальних зборів ОСГ «Заболотного-26А» позивач с дочкою є користувачами кімнат  АДРЕСА_1 ,  АДРЕСА_2 ,  АДРЕСА_3 , 739 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 .
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції у відповідній частині. 
Основним доводом апеляційної скарги є те, що у позивача відсутні будь-які документи, що дають право на зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 . А отже, відповідно до вимог чинного законодавства України позивач право на укладання договору найму на спірну кімнату не набула, що виключає можливість задоволення позову.
Апеляційний суд вважає такі ствердження помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, або тимчасово.
Згідно ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Стаття 8 Конвенції про право на повагу до приватного і сімейного життя передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Застосовуючи конвенційні положення ст.8 Конвенції та прецедентну практику Європейського Суду, яка є джерелом права в Україні, колегія суддів звертає увагу на таке.
Визначаючи поняття «житло» Європейський Суд в багатьох справах , в тому числі в рішеннях «Кривіцька та Кривіцький проти України» та «Прокопович проти Російської Федерації», зазначив, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено (п.40 рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» та п.36 у справі «Прокопович проти Російської Федерації»).
Концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, займаним на законних підставах або встановленим в законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, яка не залежить від класифікації в національному праві.
Те, чи є місце конкретного проживання "житлом", яке б тягло захист на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. рішення у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 25 вересня 1996 року, п.п.52-54; рішення у справі "Джіллоу проти Сполученого Королівства" від 24 листопада 1986 року, п.46 ; рішення у справі "Уиггінс проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1978 року п.40).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з жовтня 2015 року проживає в кімнаті №739, 738, 737, 721 в будинку гуртожитку АДРЕСА_6 .
Починаючі з 2015 року до теперішнього часу, позивач сплачує комунальні послуги за житло, здійснила ремонтні (відновлювані) роботи, тобто фактично виконує обов`язки наймача житлового приміщення.
Беручі до уваги наявність достатніх та триваючих зв`язків позивача з вказаним житловим приміщенням, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені кімнати є її житлом в сенсі ст. 8 Конвенції. Іншого житла позивач не має.
Такий же спосіб захисту порушеного права позивача не суперечитиме вимогам закону та надасть змогу позивачу реалізувати своє право на житло.
Доводи відповідача про те, що право на житло позивача не підлягає захисту за заявленими вимогами не узгоджуються зі ст. 8 Конвенції та практикою Європейського Суду, які є джерелом права в Україні.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір найму житлової кімнати № НОМЕР_2 площею 16,7 кв.м., коридору № НОМЕР_3 площею 4,8 кв.м., туалету № НОМЕР_4 площею 1,3 кв.м., кухні № НОМЕР_1 площею 2,9 кв.м., в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 колегія вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ст.130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP і Української PCP.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем — житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності — відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем – громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення затверджено Радою Міністрів Української PCP.
Відповідно до ч.1 ст.63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Відповідно до п.п.6, 14 ст.18 Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад.
Відповідно до п.2.4 Положення про Суворовську райадміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1934-VII від 26.04.2017р.І, у галузі житлово-комунального господарства райадміністрація виконує функції уповноваженого органу власника щодо управління житловим фондом на території району в порядку та на умовах, визначених законодавством.
Відповідно до п. 2.7. Положення про Суворовську райадміністрацію у галузі обліку та розподілу житла райадміністрація, у тому числі, вирішує житлові питання, у тому числі щодо видачі ордерів, укладання договорів найму при розподілі неприватизованого житла на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради; внесення змін до договорів найму (зокрема, у разі зміни основного квартиронаймача або зміни складу членів сім`ї квартиронаймача); приведення договорів найму у відповідність до законодавства (зокрема, щодо дотримання форми договору); розподілу службового житла тощо.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що у ОСГ «Заболотного-26А», як у балансоутримувача відсутні повноваження на укладення договору найму підтверджуються матеріалами справи. 
Разом з тим, заявлена вимога про зобов`язання укласти договір найму є передчасною, оскільки таке питання, може бути вирішеним Суворовською районною адміністрацією після усунення перешкод, про які йшлося вище та, які усунуті даним рішенням суду.
Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір найму житлової кімнати № НОМЕР_2 площею 16,7 кв.м., коридору № НОМЕР_3 площею 4,8 кв.м., туалету № НОМЕР_4 площею 1,3 кв.м., кухні № НОМЕР_1 площею 2,9 кв.м., в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму – скасувати в частині зобов`язання Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір найму житлової кімнати № НОМЕР_2 площею 16,7 кв.м., коридору № НОМЕР_3 площею 4,8 кв.м., туалету № НОМЕР_4 площею 1,3 кв.м., кухні № НОМЕР_1 площею 2,9 кв.м., в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 .
В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання укласти договір найму – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16 березня 2020 року.
Головуючий:                                                                          О. В. Князюк

Судді:                                                                          С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе