ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4742/19	

головуючий суддя І інстанції -Прасов О.О. 

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року в адміністративній справі № 280/4742/19 за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-  
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.03.2019 року № 0031347-5607-0832. 
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області   № 0031347-5607-0832 від 20.03.2019, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ,  збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 96956 грн. 30 коп.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року скасувати та прийняти судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач не зверталась з заявою про проведення звірки та не надавала будь-які документі на підтвердження того, що об`єкт нерухомості останньої не є об`єктом оподаткування.
Відзив від позивача на адресу суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах доводів останньої, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивач є власником нежитлової нерухомості: комплекс загальною площею 2018,8 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 10730130; дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 11.05.2005). 
20.08.2017 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого, орендодавець відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації № 174 від 16 березня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки ОСОБА_1 », № 549 від 25.07.2007 року «Про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки ОСОБА_1 » надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - господарчий двір) Семенівської сільської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (обслуговування будівель птахівницької ферми)».
20.03.2019 року ГУ ДФС у Запорізькій області  було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0031347-5607-0832, яким позивачу нараховано грошове зобов`язання за 2018 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 96956.30 грн.
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 20.03.2019 року                         № 0031347-5607-0832 було прийнято відповдіачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним і підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Згідно п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Приписами п.п. «ж» п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що на  фізичних та юридичних осіб, в тому числі нерезидентів, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості покладається обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Між тим, положення податкового кодексу визначають, що не є  об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження  в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.
Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 01.10.2019 року по справі № 0340/1905/18, що враховується  судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення та нарахування позивачу податку була наявність у останньої у власності об`єкту нежитлової нерухомості, а саме комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1
Між тим, відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1, видами господарської діяльності позивача є розведення птиці, розведення інших тварин, виробництво м`яса свійської птиці та кролів, тобто в розумінні наведених правових приписів, остання є сільськогосподарським товаровиробником.
Як вбачається з технічного паспорту на комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , Мелітопольський район, Запорізька область , належні позивачу будівлі та споруди, відповідно до літерів плану А-1, Б-1, В-1, Г-1, Д-1, Ж-1, З-1, К-1, Л-1 є свинарниками, стайнями, інкубаторами, пташниками, а будівлі за  літерами плану Л-1, Ю є будівлею складу та убиральнею відповідно.
Так, відповідно до «Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000», затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту  України від 17.08.2000р. №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.
Отже, з зазначених обставин справи вбачається, що належні позивачу будівлі та споруди є спорудами сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються позивачем в оренду, лізинг, позичку, що свідчить про те, що останні не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і необґрунтованості нарахування відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за таких підстав. 
При цьому, доводи відповідача щодо не подання позивачем заяви  про проведення звірки та не надавання будь-яких документів на підтвердження того, що об`єкт нерухомості останньої не є об`єктом оподаткування, як на підставу правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, оскільки звільнення від оподаткування нерухомого майна, передбаченого п.п. «ж» п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не обумовлено поданням власником такого майна відповідної заяви до податкового органу.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості задоволення позовних вимог та правомірності скасування податкового повідомлення-рішення від 20.03.2019 року № 0031347-5607-0832.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року в адміністративній справі № 280/4742/19- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко