ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 

м. Київ
справа №161/16391/16-а
адміністративне провадження №К/9901/32263/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Кравчука В.М., суддів: Єзерова А.А., Стародуба О.П., 

розглянув в порядку письмового провадження справу 
за касаційною скаргою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області 
на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2017 року (суддя Олексюк А.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року (колегія у складі суддів Сеника Р.П., Обрізко І.М.,   Попка Я.С.)
у справі № 161/16391/16-а
за позовом директора товариства з обмеженою відповідальністю «ВКП «КАСКАД» Пархонюка Володимира Федоровича 
до головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Дубеля Андрія Івановича 
про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення.

УСТАНОВИВ:

1.          06.12.2016 позивач звернувся до суду з позовом до головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Дубеля Андрія Івановича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення, в якому, з врахуванням збільшених позовних вимог, просив поновити строк звернення з адміністративним позовом до суду, визнати протиправною та скасувати вищевказану постанову, стягнути з відповідача в його користь понесені витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн.
2.          Позовні вимоги мотивує тим, що постановою відповідача в справі про адміністративне правопорушення № 333 від 18.11.2016 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 18842 КУпАП та накладено штраф в розмірі 5100 грн. Позивач не погоджується з постановою, вважає її протиправною, оскільки була винесена на підставі перевірки товариства, яка фактично не проводилась.
3.          Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.03.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017, позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано постанову №333.
4.          Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновків, що з дня набрання чинності Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР (введений в дію постановою Верховної Ради України № 239/94-ВР від 10.11.1994), стаття 1 Закону встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, в той час як Закон у первинній його редакції не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання об`єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію. Вперше таке положення закріплено у цьому Законі 24 жовтня 2000 року шляхом доповнення частини першої статті 1 абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями (Закон України від 21.09.2000 № 1988-ІІІ).
5.          Отже, погодження добудови до існуючих приміщень, загальною площею 67,1 кв.м, виробничо-комерційному підприємству «Каскад» по вул. Косачів, 8, в м. Ковелі на власній території у відповідності до Державного акту на право постійного користування землею за №118 від 28.11.1997, відбулося згідно рішення виконавчого комітету Ковельської ради від 20.04.2000 № 143 «Про погодження добудови до власних приміщень» вже після проведення ТзОВ «ВКП «Каскад» такої добудови в межах правових норм і в спосіб встановлений тими законодавчими актами України, які були чинними на той час. 
Зазначена позиція узгоджується з висновками, які зробив Верховний Суд України під час перегляду адміністративної справи № 21-433а/13 у спорі аналогічної категорії та вказав у постанові від 04.03.2014.
6.          Посилання відповідача на недотримання ТзОВ «ВКП «Каскад» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» в редакції цих нормативно-правових актів, яка діяла станом на квітень 2013 року є безпідставними. 
7.          09.10.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Відповідача на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.03.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017. Скаржник просив скасувати оскаржувані рішення, направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
8.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.10.2017 у зазначеній справі було відкрито провадження. У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу було передано до Верховного Суду. 
9.          Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій. Вважає, що суди попередніх інстанцій не приділили уваги наданим Відповідачем доводам. Зазначає, що на момент закінчення будівництва у позивача був обов`язок ввести об`єкт у експлуатацію, однак це не враховано судом першої інстанції. Також не взято до уваги те, що актом перевірки від 10.11.2016 та протоколом про адміністративне правопорушення від 10.11.2016 встановлено, що позивачем не виконано вимоги припису від 08.04.2013 №22 щодо усунення порушень містобудівного законодавства.
10.          Покликається на преюдиційне значення справи №803/971/13-а, в якій, зокрема, оскаржується припис від 08.04.2020 №22, за невиконання якого Позивача і притягнуто до відповідальності, що є предметом даного спору.
11.          У відзиві від 06.11.2017 Позивач покликається на правомірність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки оскаржувана постанова про притягнення до відповідальності є протиправною, була винесена на підставі перевірки товариства, яка фактично не проводилась.
12.          Оцінюючи наведені доводи, Суд вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити.
13.          Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
14.          Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
15.          Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувані рішення не відповідають.
16.          Судами попередніх інстанцій встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з необхідністю перевірки виконання вимог припису № 22 від 08.04.2013 щодо усунення порушень містобудівного законодавства, а саме відсутністю документації на право експлуатації об`єкта, відповідачем було проведено позапланову перевірку.
17.          За результатами перевірки складено акт від 10.11.2016, яким встановлено, що Пархонюк В.Ф. не виконав вимоги припису № 22 від 08.04.2013 щодо усунення порушень містобудівного законодавства, а саме: відсутня документація на право експлуатації приміщення з магазином і офісом, який знаходиться за адресою: вул. Косачів,8, м. Ковель , чим порушив вимоги підпункту а п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 6 п. 7, абз. 3 підпункту 3 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурного-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ №533 від 23.05.2011.
18.          10.11.2016 відносно ТзОВ «ВКП «Каскад» був складений протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та винесений припис від 10.11.2016, яким зобов`язано позивача усунути виявленні порушення до 01.02.2017.
19.          За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, на підставі акта перевірки та протоколу від 10.11.2016 головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління ДАБК інспекції у Волинській області винесено постанову №33 від 18.11.2016, якою ТзОВ «ВКП «Каскад» позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188   ^42   КУпАП та накладено штраф в розмірі 5100 грн. 
20.          Тобто, підставою для винесення оскаржуваної постанови є саме невиконання вимог припису № 22 від 08.04.2013.
21.          При цьому Відповідач неодноразово посилався на наявність судових рішень у справі №803/971/13-а, припис від 08.04.2020 №22, за невиконання якого Позивача і притягнуто до відповідальності, що є предметом даного спору (т.1, а.с. 28, т.1, а.с. 148), та навіть надавав суду копії цих рішень (т. 1, а.с. 36-43). 
22.          У цій справі постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.11.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 та постановою Верховного Суду від 06.02.2020 у задоволенні позову відмовлено. 
23.          Суд зазначає, що рішення судів у справі №803/971/13-а мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, адже законність припису № 22 від 08.04.2013 прямо пов`язана з постановою про адміністративне правопорушення № 333 від 18.11.2016, а тому результати розгляду даної справи повинні були бути враховані судами першої та апеляційної інстанцій. 
24.          Отже, суди попередніх інстанцій не розглянули аргументи Відповідача та не оцінили обставини, які мають істотне значення для справи.
25.          Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.
26.          Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
27.          Враховуючи наведене, Суд встановив порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
28.          Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. У ч. 4 цієї ж статті КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
29.          Враховуючи виявлені недоліки при дослідженні та оцінці доказів, Суд доходить висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 328, 341, 342, 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області задовольнити.
Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі № 161/16391/16-а скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для нового розгляду

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб