22-ц/804/751/20 
                                                                                265/6882/19 

П О С Т А Н О В А
І м е н е м    У к р а ї н и

10 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого  Мироненко І.П.
          суддів:            Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.       
                         за участі  секретаря  Галстян Г.Г.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ;  
відповідач – ОСОБА_2 ;  

розглянувши  у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2019 року, постановленого у складі судді Міхєєвої І.М., -
в с т а н о в и в:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з травня 2013 року по липень 2019 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком в свідоцтві про народження якого записаний відповідач. Неповнолітній син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач з серпня 2019 року матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку не надає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. В решті позовних вимог відмовлено. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_3 , має працездатний вік, та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст
15 січня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2019 року. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні за клопотанням відповідача з повідомленням сторін.
В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, у частковому задоволенні позовних вимог відмовити. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що дитина мешкає з відповідачем та знаходиться на його повному утриманні, тому вважає, що у позивача ОСОБА_1 відсутні будь-які підстави для задоволення її позову. Акт про фактичне проживання, наданий позивачем ОСОБА_1 , не відповідає дійсності та складений 12 вересня 2019 року, можливо саме в ті дні коли дитину вона брала до себе на короткий період, а позов подано до суду 07 жовтня 2019 року.
Судом не надано належної правової оцінки, доказам які були долучені відповідачем, а саме акт про фактичне проживання неповнолітнього ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 разом з ним, та показам свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили, що дитина мешкає разом з відповідачем. Також суд не надав належної оцінки чекам, які він долучав на придбання ліків для дитини в період захворювання, а тільки вказав, що позивачка витрачала більш значні кошти на лікування.
Вказує, що від першого шлюбу має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 14 березня 2018 року з нього стягнуто аліменти на їх утримання у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку щомісячно. Вважає, що суд порушив положення ст.182 СК України, не взявши до уваги інтереси двох старших дітей.  
Його батько ОСОБА_7 , який мешкає з ним, є інвалідом ІІІ групи у зв`язку з травмою - пораненням, ЗЧМТ - контузія головного мозку, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. На теперішній час він також хворіє на рак, має невелику пенсію та потребує його допомоги з придбання ліків.
Якщо суд прийме рішення, що він повинен сплачувати аліменти на користь позивачки, то це повинно бути в розмірі 1/8 частини від доходу, щоб не були порушені права двох дітей від першого шлюбу.

Аргументи учасників справи
Позивачка ОСОБА_1   не скористалась своїм правом на подання до суду  заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з епідемією короновірусу.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України короноавірусу COVID-19» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 та від 25 березня 2020 року № 239) відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року з 12 березня до 24 квітня 2020 року на усій території України введено карантин та відповідні обмежувальні заходи.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року №333-р з метою запобігання поширенню на території Донецької області і на інші регіони України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, встановлено режим надзвичайної ситуації для територіальних підсистем єдиної державної системи цивільного захисту Донецької області.
Відповідно до листа Ради суддів України від 16 березня 2020 року №9рс-186/20 рекомендовано на період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: обмежити допуск в судові засідання осіб, які не є учасниками судових засідань; по можливості здійснювати судовий розгляд справи без участі сторін, в порядку письмово провадження; рекомендувати учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; утриматись від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).
Отже, дотримання вимог Постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 щодо карантинних заходів можливо не тільки шляхом відкладення розгляду справ, а й шляхом подачі заяв про розгляд справ у відсутності сторін.
Апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній доказами та в межах доводів апеляційної скарги (ст.367 ЦПК України), а явка сторін у судове засідання апеляційного суду не є обов`язковою (ч.2 ст.372 ЦПК України).
Апеляційне провадження у справі було відкрито 27 січня 2020 року, розгляд справи двічі відкладався за клопотанням відповідача. Ухвалою суду від 19 березня 2020 року розгляд справи було продовжено на п`ятнадцять днів.
З огляду на те, що предметом позову у даній справі є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини для забезпечення життєвих потреб, а у відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07 жовтня 2014 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис №899. 
Згідно довідки про склад сім`ї, наданої відповідачем та інформації Департаменту адміністративних послуг управління реєстрації місця проживання, неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , 2014 року народження, зареєстрований разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з актом про фактичне проживання від 12 вересня 2019 року № 637, виданим КСН «Східний», ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_3 мешкають разом за адресом: АДРЕСА_2 , без реєстрації. 
Відомості що містяться у зазначеному акті підтверджені показаннями свідків допитаних безпосередньо судом, зокрема: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Згідно характеристики наданої дошкільним навчальним закладом № 76 м.Маріуполя, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує вказаний заклад з 16 травня 2017 року, до дитячого садка приводить дитину і забирає мама, виключно вона відвідує свята, батьківські збори, та інші заходи, що проводяться в садку. За весь час перебування дитини в дитячому закладі, батько був лише 3 рази. 
Згідно довідки НП ММР «Цент первинної медико-санітарної допомоги № 5», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та амбулаторно спостерігається за адресом: АДРЕСА_2 , дитина відвідує лікаря амбулаторно разом із мамою, батько дитини до поліклініки не приходив, дитина часто хворіє на простудні захворювання. 
Досліджені судом копії лікарняних листів та виписка із медичної картки свідчать, що неповнолітній ОСОБА_3 неодноразово, в певні періоди у серпні, вересні, жовтні та листопаді 2019 року перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в міській лікарні № 4 м.Маріуполя разом із позивачкою ОСОБА_1 або із ОСОБА_12 , яка за показаннями сторін є матір`ю позивачки.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набрала чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).
Оскільки суд встановив, що дитина на час пред`явлення позову проживала разом з матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у визначеному судом розмірі.
Апелянт оспорює судове рішення і з огляду на неповне з`ясування судом місця проживання дитини, зокрема, що син ОСОБА_3 проживав з ним, що унеможливлює стягнення аліментів на його утримання на користь позивачки. 
Під час розгляду спору про стягнення аліментів, крім іншого, визначальним є питання, з ким з батьків проживають діти, на утримання яких стягуються аліменти.
За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд дійшов правильного висновку, що відомості в акті про фактичне проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , 2014 року народження, по АДРЕСА_1 , на який посилається відповідач, не спростовують висновків суду про постійне проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із позивачкою за адресом АДРЕСА_2 , після липня 2019 року, коли сторони припинили  шлюбні відносини, оскільки в акті не зазначено період часу проживання дитини за адресом її реєстрації. 
Також, суд надав належну оцінку показам допитаних з боку відповідача свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не спростовують доводів та наданих позивачкою доказів щодо проживання дитини разом з матір`ю.
При визначені розміру аліментів суд згідно ст.182 СК України врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів. Доказів про свої доходи відповідач суду першої інстанції не надав.
Оскаржуючи рішення суду відповідач не надав таких доказів і суду апеляційної інстанції, як і доказів неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, на наявність у нього на утриманні непрацездатного та хворого батька ОСОБА_7 , 1965 року народження, який є інвалідом ІІІ групи, отримує дохід у вигляді пенсії, користується пільгами встановленими законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни. Твердження відповідача про перебування на його утриманні батька не підтверджені належними та допустимими доказами.
Обставини, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. При встановленні фактичних обставин справи судом не порушено норм процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
   
Апеляційну  скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий                                                                                       І.П. Мироненко 

Судді:                                                                                                 В.М. Барков                                                                                                                   

                                                                                                           Є.Є. Мальцева