Постанова
Іменем України
 
26 лютого 2020 року                                      
м. Київ                                                               
 
справа № 523/5302/18
провадження № 61-12759св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , в інтересах яких діє адвокат Галкин Костянтин Олександрович, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2019 року у складі судді Шепітка І. Г. та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про виділ частки спільного майна в натурі. 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування від 16 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М., ОСОБА_1 належить 312/1000 частки приміщень квартири спільного заселення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначене нерухоме майно перебуває у спільній власності: ОСОБА_1 , 155/1000 частки квартири - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; 155/1000 частки квартири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; 261/1000 частки квартири - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що підтверджується довідкою з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 26 лютого 2018 року № 492578.72.18.
Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 15 травня 2018 року № 43 є технічна можливість виділення в окрему квартиру та самостійну одиницю з присвоєнням окремої поштової адреси - АДРЕСА_5 .
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила виділити їй в натурі у приватну власність частку спільного майна, розташованого за адресою: квартири № АДРЕСА_1 , відповідно 312/1000 частки приміщення квартири, згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 15 травня 2018 року № 43; припинити право спільної часткової власності на вказану частку. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 12 квітня 2019 року позов задоволено.
Виділено в натурі ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) у приватну власність 312/1000 частки приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10, відповідно до висновку від 15 травня 2018 року за № 43 будівельно-технічної експертизи, І варіант виділу (графічно варіант виділу приведений в додатку № 3 висновку від 15 травня 2018 року за № 43), що складається з таких приміщень: житлової кімнати площею 17,5 кв. м; житлової кімнати площею 18,2 кв. м; коридору площею 5,7 кв. м; санвузла, площею 3,8 кв. м; кухні площею 8,2 кв. м; загальна площа 53,4 кв. м, в тому числі житлова площа 35,7 кв. м, що є окремою, самостійною квартирою. Вхід у квартиру, що виділяється, із частини загального коридору в запропонований до виділу коридор.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 312/1000 частки приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_12.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що квартира, яка є спільною частковою власністю, підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 26 червня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 - ОСОБА_11 залишено без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2019 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Указані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначені правовідносини, що виникли, і закон, який їх регулює.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд.
У липні 2019 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , в інтересах яких діє адвокат Галкин К. О., подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
Ухвалою судді Верховного Суду від 23 липня 2019 року прийнято до провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , в інтересах яких діє адвокат Галкин К. О.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про виділ частки спільного майна в натурі, призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу неповноважним складом суду, що відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції. Крім того, в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_2 , з подальшим поверненням листа «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до статті 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, а тому, апеляційним судом було порушено статтю 129 Конституції України та статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що позбавив відповідачів права спільної часткової власності на 1,4 кв. м квартири АДРЕСА_13 , що утворилася після виділу квартири 613-614, як самостійного об`єкту нерухомого майна, чим порушено право приватної власності. 
Касаційна скарга ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , в інтересах яких діє адвокат Галкин К. О., мотивована тим, що судом першої інстанції порушено вимоги статей 12, 13 ЦПК України щодо змагальності та деспозитивності цивільного судочинства, що зробило фактично неможливим прийняття відповідачами участі у вирішенні завдань підготовчого засідання. Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно визнав неповажними причини неподання до суду першої інстанції як доказ, висновок експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15 березня 2019 року № 19-502-504. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У серпні та вересні 2019 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_13 , в яких вона просила залишити оскаржувану судову постанову без змін, оскільки вона прийнята при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України. 
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Звертаючись до суду з касаційною скаргою, відповідач ОСОБА_2 указував на те, що апеляційний суд не повідомив його належним чином про судове засідання, призначене на 26 червня 2019 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про виділ частки спільного майна в натурі, призначено до судового розгляду на 26 червня 2019 року (т. 2 а.с. 132).
Разом з тим матеріали справи не містять інформації про належне повідомлення  ОСОБА_2 про дату та час судового засідання апеляційного суду. 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист
є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення
(стаття 129 Конституції України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України
з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.  
У зв`язку із цим розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України
є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію в справі в умовах,
які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні
з опонентом.
Отже, неналежне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи в апеляційному суді є порушенням вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення її під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про її доставлення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19) дійшла правового висновку про те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування позичальника про час і місце розгляду справи.
Таким чином, судом апеляційної інстанції допущено порушення частини першої статті 411 ЦПК України, що є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
26 червня 2019 року справа у суді апеляційної інстанції була розглянута за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи.
Посилання апеляційного суду на те, що відповідачі та їх представник до судового засідання не з`явились, про дату та час та місце розгляду справи повідомлені належним чином є безпідставними, оскільки ОСОБА_11 є представником лише  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 125, 126).
За таких обставин доводи заявника про неналежне його повідомлення про розгляд справи в апеляційному суді є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження. Розглядаючи справу за відсутності ОСОБА_2 , апеляційний суд не надав належної правової оцінки його доводам, що має важливе значення для вирішення справи.    
Ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо неналежного повідомлення його про час та місце проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду, оскільки справу розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлений про час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , в інтересах яких діє адвокат Галкин Костянтин Олександрович, задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк