Постанова
Іменем України                                          
 
09 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/9733/17
провадження № 61-48791св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,   
відповідач - Святопетрівська сільська рада,
третя особа - Публічне акціонерне товариство «Київоблгаз», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року у складі судді Усатова Д. Д. та постанову Київського апеляційного суду 
від 12 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Святопетрівської сільської ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Київоблгаз» (далі - ПАТ «Київоблгаз»), про визнання нечинними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання нечинними та скасування договорів, визнання права власності на газопровідні мережі.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 17 січня 2006 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована пересувна механізована колона № 1» (далі - ТОВ «СПМК № 1», товариство) укладений договір № 07-06, відповідно до умов якого він (замовник) доручив товариству (виконавець) виконати роботи з прокладання підземного газопроводу середнього тиску з ПЕ по вул. Амосова та прилягаючих провулках у 
с. Петрівське (нині Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області. Товариство проклало газопровід середнього тиску з ПЕ: ф110x6,3 мм-
1 604,6 м.п., ф63х3,6 мм-792 м.п., ф40хЗ,7 мм-398 м.п., з монтажем футлярів з ст. труби в д/пос.біт. ізоляції ф219 мм-4м.п., 20 м.п. - 2 шт., 9 м.п. - 1шт., ф159 мм - 
10 м.п. - 3 шт., 18 м.п. - 1 шт., надземний газопровід с/т з ст. труби: ф108x4,5 мм. - 3,2 м.п. із монтажем засувки ст. кул. Ф100 мм загальною довжиною 2 797,6 м.п. по вул. Амосова та прилягаючих провулках Яблуневому , Травневому, Радужному, Соборному та Приміському, який прийнято ним згідно акту приймання передачі. 
 
04 жовтня 2013 року між Петрівською сільською радою та ПАТ «Київоблгаз» укладений договір № 13, відповідно до якого газові мережі по вул. Амосова та прилягаючих провулках у с. Петрівське (нині Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області, які ним збудовані та відповідно до статті 331 ЦК України належать йому на праві власності, у складі іншого майна були передані у господарське відання Відкритого акціонерного товариства «Київоблгаз» (далі - ВАТ «Київоблгаз»), правонаступником якого є ПАТ «Київоблгаз». У додатку № 1 до зазначеного договору підставою для передачі газових мереж (майна) є рішення V сесії 5 скликання Петрівської сільської ради від 09 листопада 2006 року б/н, та рішення сільської ради XIX сесії 5 скликання від 25 грудня 2008 року № 4.1.
 
Посилаючись на те, що внаслідок укладання Петрівською сільською радою договору від 04 жовтня 2013 року № 13 з ВАТ «Київоблгаз» на підставі рішення V сесії 5 скликання Петрівської сільської ради від 09 листопада 2006 року б/н та рішення сільської ради XIX сесії 5 скликання від 25 грудня 2008 року № 4.1, він незаконно позбавлений права власності на побудоване майно, позивач просив визнати нечинним та скасувати рішення V сесії 5 скликання Петрівської сільської ради від 09 листопада 2006 року б/н, рішення сільської ради XIX сесії 5 скликання від 25 грудня 2008 року № 4.1 щодо передачі ВАТ «Київоблгаз» газових мереж по вул. Амосова та прилягаючих провулках Яблуневому, Травневому, Радужному, Соборному та Приміському у с. Петрівському (Святопетрівському); визнати нечинним договір господарського відання 
від 04 жовтня 2013 №13, укладений між Петрівською сільською радою та ВАТ «Київоблгаз» у частині передачі газових мереж (майна) по вул. Амосова та прилягаючих провулках Яблуневому , Травневому, Радужному, Соборному та Приміському у с. Петрівському (Святопетрівському); визнати нечинними дії ВАТ «Київоблгаз» щодо видачі технічних умов та дозволів на підключення до газопровідних мереж по вул. Амосова та прилягаючих провулках Яблуневому , Травневому, Радужному, Соборному та Приміському у с. Петрівському (Святопетрівському) з 04 жовтня 2013 року; визнати за ним право власності на побудовані газопровідні мережі по вул. Амосова та прилягаючих провулках Яблуневому, Травневому, Радужному, Соборному та Приміському у 
с. Петрівському (Святопетрівському).
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій  
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які є підставою для визнання недійсними оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування та договору, а також недоведеності факту фінансування ОСОБА_1 будівництва газопровідних мереж. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Суд відхилив як необгрунтовані доводи заявника про те, що судом неправильно застосований до спірних правовідносин Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467 - VI, оскільки, вирішуючи спір, місцевий суд обгрунтовано керувався положеннями цього Закону у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору. Відхиляючи доводи заявника про те, що судом порушено його право на мирне володіння майном, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд зауважив, що рішенням V сесії 5 скликання Петрівської сільської ради від 09 листопада 
2006 року б/н на баланс ВАТ «Київоблгаз» передавалися розподільчі газопроводи та споруди, які перебували на балансі Петрівської сільської ради, доказів на підтвердження незаконності прийняття Петрівською сільською радою на баланс указаних об`єктів матеріали справи не містять. 
 
Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги
 
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини справи, не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, чим порушили, визначені процесуальним законодавством, завдання цивільного судочинства. Суди не урахували, що відповідач не надавав докази на підтвердження факту фінансування будівництва газопровідних мереж, зокрема, договори, платіжні документи, акти приймання-передачі, акти введення в експлуатацію, інформацію з бухгалтерської та фінансової звітності, які б слугували підтвердженням права власності відповідача на зазначені газопровідні мережі, а судами у порушення положень статті 81 ЦПК України, вказані докази не були витребувані. Судом першої інстанції неправильно застосований до спірних правовідносин Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467 - VI, який було прийнято 
08 липня 2010 року, тобто вже після будівництва газових мереж та прийняття відповідачем оспорюваних рішень, при цьому цей Закон втратив чинність на підставі Закону від 09 квітня 2015 року № 329-VIII (329-19). Внаслідок укладення сільською радою оспорюваного договору його було незаконно позбавлено права власності на побудоване за його кошти майно, а тому оскаржувані судові рішення є незаконними та необгрунтованими. 
 
Відзив на касаційну скаргу подано не було.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду. 
 
Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 16 січня 2019 року. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 січня 2006 року між 
ОСОБА_1 та ТОВ «СПМК № 1» укладений договір № 07-06, згідно умов якого замовник (позивач) доручив товариству (виконавець) виконати роботи з прокладання підземного газопроводу середнього тиску з ПЕ по вул . Амосова та прилягаючих провулках у с. Петрівське (нині Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області. 
 
Згідно з актом приймання закінченого будівництвом об`єкта систем газопостачання від 28 вересня 2006 року приймальною комісією прийнято в експлуатацію газопровід середнього тиску з ПЕ: ф110x6,3 мм-1 604,6 м.п., ф63х3,6 мм-792 м.п., ф40хЗ,7 мм-398 м.п., з монтажем футлярів з ст. труби в д/пос.біт. ізоляції ф219 мм-4м.п., - 20 м.п.- 2 шт., -9 м.п,- 1шт., ф159 мм-10 м.п. - 
3 шт., - 18 м.п. - 1 шт, надземний газопровід с/т з ст. труби: ф108x4,5 мм. - 
3,2 м.п. із монтажем засувки ст. кул. Ф100 мм загальною довжиною 2 797,6 м.п. по вул. Амосова та прилягаючих провулках Яблуневому, Травневому, Радужному, Соборному та Приміському у с. Петрівське (нині Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області.
 
Рішенням V сесії 5 скликання Петрівської сільської ради від 09 листопада 
2006 року б/н безоплатно передано з балансу Петрівської сільської ради на баланс ВАТ «Київоблгаз», з метою здійснення експлуатації, розміщені в 
с. Петрівське розподільчі газопроводи та споруди на них по  вул. Амосова та прилягаючих провулках Яблуневому, Травневому, Радужному, Соборному та Приміському у с. Петрівське (нині Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області.
 
04 жовтня 2013 року між Петрівською сільською радою та ПАТ «Київоблгаз» укладений договір № 13, відповідно до якого газові мережі по вул. Амосова та прилягаючих провулках у с. Петрівське (нині Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області, у складі іншого майна були передані у господарське відання ПАТ «Київоблгаз». У додатку № 1 до цього договору підставою для передачі газових мереж (майна) є рішення V сесії 5 скликання Петрівської сільської ради від 09 листопада 2006 року б/н та рішення сільської ради XIX сесії 5 скликання від 25 грудня 2008 року № 4.1.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 04 жовтня 2013 року між Петрівською сільською радою та ВАТ «Київоблгаз» на підставі рішення V сесії 5 скликання Петрівської сільської ради від 09 листопада 
2006 року б/н та рішення сільської ради XIX сесії 5 скликання від 25 грудня 
2008 року № 4.1 укладений договір № 13, відповідно до якого газові мережі по вул. Амосова та прилягаючих провулках у с. Петрівське (нині Святопетрівське ) Києво-Святошинського району Київської області, які ним збудовані та відповідно до статті 331 ЦК України належать йому на праві власності, були незаконно передані у господарське відання ВАТ «Київоблгаз», внаслідок чого він був позбавлений права власності на побудоване майно.
 
Відповідно до пунктів 2, 10 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним і визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
 
Згідно зі статтею 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
 
Відповідно до пунктів 3, 4, 5 статті 7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) у разі будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будинків, будівель, споруд, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури роботи з перенесення складових Єдиної газотранспортної системи України виконуються власником складових Єдиної газотранспортної системи України за рахунок коштів замовників таких робіт відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації. Власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов`язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов`язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових.
 
Експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами.
 
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
 
Виключно до моменту введення новоствореного об`єкту в експлуатацію, особа може бути визнана власником матеріалів. Після підписання акта введення об`єкту в експлуатацію, виникає новий об`єкт - газопровід, що є новим об`єктом права власності, замість матеріалів, а тому, якщо об`єкт був введений в експлуатацію, закон не дає можливості визнавати право власності на матеріали, з яких він побудований, оскільки матеріалів, як речі матеріального світу, вже не існує. При цьому, Закон України «Про трубопровідний транспорт» також забороняє визнавати право власності на газопровід, введений в експлуатацію, з підстав, зазначених вище.
 
Відповідно до статі 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
 
Згідно зі статтею 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. При цьому, майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
 
Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
 
Рішенням V сесії 5 скликання Петрівської сільської ради від 09 листопада 
2006 року б/н безоплатно передано з балансу Петрівської сільської ради на баланс ВАТ «Київоблгаз» розміщені в с. Петрівське розподільчі газопроводи та споруди на них по  вул. Амосова та прилягаючих провулках Яблуневому, Травневому, Радужному, Соборному та Приміському у с. Петрівське (нині Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області. Доказів на підтвердження незаконності прийняття Петрівською сільською радою на баланс указаних об`єктів матеріали справи не містять. Процедура та/чи рішення про прийняття Петрівською сільською радою зазначених об`єктів на баланс не оспорюється.
 
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
 
Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.
 
Установивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорювані рішення органу місцевого самоврядування та оспорюваний правочин суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, та порушують його законні права та інтереси, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у його позовній заяві та апеляційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, яким була надана належна правова оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги), суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно визначили характер правовідносин, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи, надали належну правову оцінку доводам сторін та наявним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак