ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2020 року 
Київ
справа №П/811/1439/16
адміністративне провадження №К/9901/22004/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №П/811/1439/16

за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області
про визнання протиправним і скасування висновку службового розслідування, наказів, поновлення на службі й зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Момонт Г.М.)
і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Панченко О.М., суддів Іванова С.М., Чередниченка В.Є.).

УСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі - «ГУНП в Кіровоградській області»), в якому просив:

- визнати протиправним висновок службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 5 вересня 2016 року і скасувати його як незаконний;

- визнати протиправним пункт 3 наказу тимчасового виконувача обов`язків начальника ГУНП в Кіровоградській області від 5 вересня 2016 року №584 «Про порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та покарання винних» щодо звільнення позивача зі служби в поліції та скасувати його як незаконний;

- визнати протиправним наказ тимчасового виконувача обов`язків начальника ГУНП в Кіровоградській області від 21 вересня 2016 року №220 о/с «По особовому складу», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 21 вересня 2016 року і скасувати його як незаконний;

- поновити позивача на службі в Національній поліції України;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що: (1) службове розслідування проведено з порушенням вимог статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - «Дисциплінарний статут»), оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено про початок такого розслідування і не забезпечено можливості надати свої пояснення; (2) висновок службового розслідування містить лише опис корупційного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, тоді як причини та умови вчинення дисциплінарного проступку не встановлені; (3) наказ ГУНП в Кіровоградській області №584 від 5 вересня 2016 року прийнятий з порушенням статті 16 Дисциплінарного статуту, оскільки дисциплінарне стягнення накладене на позивача до закінчення кримінального провадження, що унеможливлює звільнення за пунктом 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення поліцейського до кримінальної відповідальності); (4) наказ відповідача від 21 вересня 2016 року №220 о/с є незаконним, оскільки в ньому міститься посилання на Дисциплінарний статут Національної поліції, який на той час ще не був прийнятий як нормативно-правовий акт. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. 

Судові рішення мотивовані тим, що: (1) відповідач не допустив порушення вимог статті 14 Дисциплінарного статуту, оскільки положеннями цієї норми не встановлено обов`язку щодо письмового повідомлення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, про його початок. Водночас, суди встановили, що позивач надав свої пояснення в межах службового розслідування (т. 1, а.с. 116), підтвердив це в судовому засіданні в суді першої інстанції, а отже знав про проведення стосовно нього службового розслідування; (2) висновок службового розслідування не може бути скасований, так як не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не породжує прав і обов`язків для позивача при проходженні ним публічної служби, а лише надає право суб`єкту владних повноважень реалізувати відповідні повноваження шляхом прийняття відповідного наказу; (3) набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначена норма щодо позивача не застосовувалася, а тому не могла бути порушена, оскільки його звільнено з органів внутрішніх справ згідно пункту 6 частини першої статті 77 вказаного Закону. Водночас посилання позивача на факт недоведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення необґрунтовані, оскільки наявність чи відсутність в діяннях особи складу злочину не виключає притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності. До того ж дисциплінарне стягнення накладено на позивача протягом місяця з дня закінчення службового розслідування, що свідчить про дотримання відповідачем строків, визначених статтею 16 Дисциплінарного статуту; (4) норми Дисциплінарного статуту відповідач застосував правомірно, оскільки така можливість передбачена пунктом 9 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»» від 23 грудня 2015 року №901-VIII.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)
Позивач у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове, яким його позов задовольнити повністю. Вказує на порушення судами норм матеріального і процесуального права й наводить такі доводи:

- у висновку службового розслідування відображені обставини щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення, тоді як інших фактів, що б могли свідчити про порушення ОСОБА_1 Присяги працівника поліції, статутів чи іншого законодавства у цьому висновку не наведено. Відтак позивач вважає, що може бути звільнений зі служби в поліції лише після ухвалення щодо нього вироку у відповідному кримінальному провадженні, що є окремою підставою для звільнення;

- оскаржувані накази не містять мотивування щодо застосування до ОСОБА_1 як державного службовця (оскільки служба в поліції є державною службою особливого характеру) крайнього заходу дисциплінарної відповідальності. Також із цих наказів не можна встановити, в чому саме виявився дисциплінарний проступок позивача; 

- суди взяли до уваги докази (відеозаписи, пояснення свідків), що не стосуються предмету доказування, чим порушили вимоги статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - «КАС України») у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач повністю погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій. Додатково вказує на те, що Закон України «Про державну службу» на поліцейських не поширюється, а посилання скаржника на неналежність і недопустимість врахованих судами доказів вважає необґрунтованими, оскільки і покази свідків, і відповідні відеозаписи містять інформацію щодо предмету доказування.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 наказом ГУНП в Кіровоградській області від 7 листопада 2015 року №21 о/с призначений старшим оперуповноваженим Кіровоградського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області (далі - «Кіровоградський ВП») з присвоєнням йому спеціального звання капітана поліції. Цього ж дня позивач склав присягу на вірність Українському народові.

22 липня 2016 року до чергової частини управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Кіровоградській області надійшло спецповідомлення інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ГУНП в Кіровоградській області про те, що працівниками Управління Служби безпеки України та прокуратури Кіровоградської області 22 липня 2016 року задокументований факт отримання неправомірної вигоди працівниками Кіровоградського ВП.

Наказом відповідача від 25 липня 2016 року №453 «Про призначення проведення службового розслідування» створено комісію з проведення службового розслідування.

На підставі вказаного наказу проведено службове розслідування за фактом отримання старшими оперуповноваженими Кіровоградського ВП капітанами поліції ОСОБА_1  і ОСОБА_2 , оперуповноваженим цього ж підрозділу лейтенантом поліції ОСОБА_3 та заступником начальника Кіровоградського ВП капітаном поліції ОСОБА_4 неправомірної грошової вигоди від ОСОБА_5 , за результатами якого складено висновок від 5 вересня 2016 року.

Так, службовим розслідуванням встановлено, що 11 липня 2016 року близько 12:37 год до чергової частини Кіровоградського ВП від оператора лінії 102 надійшло анонімне звернення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться порностудія. Це повідомлення було зареєстроване працівниками чергової частини в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення №31167, а за вказаною адресою направлено наряд патрульних у складі інспекторів лейтенанта поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Прибувши на місце ОСОБА_6 і ОСОБА_7 піднялися до квартири 38 , але їм двері ніхто не відчинив, будь-яких звуків та шуму із-за дверей чутно не було. Після цього працівники поліції зателефонували за номером телефону, з якого надійшло звернення, але ніхто не відповів. Під час бесіди з мешканцями будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з`ясували, що у вказаній квартирі проживає чоловік, який займається фотозйомкою. Приблизно через 30 хвилин до ОСОБА_7 зателефонував невідомий чоловік з номеру телефону, зафіксованого на лінії 102, і повідомив, що його дівчина приходила у вказану квартиру для фотосесії, але наявна там обстановка свідчила про підготовку до зйомок порно, через що вона швидко залишила квартиру. Як пояснив ОСОБА_7 , автор звернення відмовився надавати відомості про свою особу.

Проведення перевірки за матеріалами єдиного обліку заяв та повідомлень Кіровоградського ВП №31167 було доручено інспектору цього ж підрозділу поліції капітану поліції ОСОБА_8 , який з метою з`ясування всіх обставин знову відвідав вказаний будинок. Однак двері квартири 38 йому також ніхто не відчинив, у зв`язку з чим ОСОБА_8 провів бесіду з мешканцями будинку, за результатами якої жодної інформації, яка б становила інтерес, не здобув.

18 липня 2016 року ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю даних, які б підтверджували наявну в повідомленні невідомої особи інформацію, склав висновок та «списав матеріали до справи» Кіровоградського ВП.

Під час службового розслідування опитаний свідок ОСОБА_5  пояснив, що 20 липня 2016 року близько 18:00 год  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заблокували його в четвертому під`їзді будинку 6/5, розташованого по бульвару Студентському в місті Кропивницький . Знаходячись у під`їзді ОСОБА_9 дістав та надягнув на праву руку ОСОБА_5 кайданки і тримаючи їх за другу частину в супроводі ОСОБА_1  та ОСОБА_2 повів його до квартири 38. Як вказав ОСОБА_5 , у нього при цьому були відібрані ключі від вхідних дверей до квартири, за допомогою яких вони потрапили до його помешкання. Після цього ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1  та ОСОБА_3 оглянули квартиру та звинуватили ОСОБА_5 в тому, що він використовує її для створення порнопродукції. ОСОБА_5 заперечив такі твердження, однак,  ОСОБА_1 , обурений відповіддю ОСОБА_5 , вдарив його в область тулуба, від чого той впав на підлогу.

У подальшому ОСОБА_3 підняв ОСОБА_5 та посадив його на стілець, при цьому прикував руку останнього до стільця. Як пояснив ОСОБА_5 , у такому положенні він перебував близько 20-30 хвилин поки працівники поліції безпідставно проводили обшук та щось робили в сусідній кімнаті. Після цього  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 залишили квартиру і на автомобілі «Мітцубісі Аутлендер» сірого кольору прибули до Кіровоградського ВП. ОСОБА_5 зазначив, що за кермом вказаного транспортного засобу перебував ОСОБА_2 . У вказаному відділі поліції  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 завели ОСОБА_5 на другий поверх у кабінет в кінці коридору. Коли він знаходився у вказаному кабінеті,  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомили йому, що затримають його в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, далі - «КПК України», (випадки затримання без ухвали слідчого судді). Через деякий час до кабінету зайшов, на думку ОСОБА_5 , керівник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , який поставив ОСОБА_5 декілька запитань і сказав цим працівникам оформлювати документи і затримати останнього в порядку статті 208 КПК України. В подальшому  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили ОСОБА_5 , що можуть йому допомогти, якщо він піде на контакт, щоб його не затримували. Як пояснив ОСОБА_5 , не маючи іншої можливості та усвідомлюючи реальність настання негативних наслідків для себе у виді притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, який він не вчиняв, він був вимушений погодитись на вимоги вказаних осіб, а тому попросив назвати свої умови. ОСОБА_2 повідомив, що питання потрібно вирішувати через спільного знайомого ОСОБА_13 , який нібито працює в поліції.

Під час службового розслідування встановлено, що чоловік на ім`я ОСОБА_13 в дійсності є громадянином ОСОБА_13 , який не є працівником поліції. Коли прибув ОСОБА_13 , працівники поліції ще кілька разів говорили, що цю ситуацію можна вирішити з ОСОБА_12 . Декілька разів виходили та заходили в кабінет, після чого сказали ОСОБА_5 , що для вирішення питання про непритягнення його до кримінальної відповідальності необхідно надати їм грошові кошти в сумі 8500 доларів США. Також працівники поліції повідомили ОСОБА_5 , що відпускають його на поруки ОСОБА_13 , й поцікавилися де ОСОБА_5 візьме озвучену ними суму коштів. В свою чергу ОСОБА_5 повідомив їм, що продасть квартиру.

У своєму поясненні ОСОБА_5 зазначив, що  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 погрожували помстою, якщо він комусь розповість про їх дії. Так, ОСОБА_3 , зокрема, сказав, що вивезе ОСОБА_5 , у «посадку» й останнього більше не знайдуть. Після цього ОСОБА_13 відвіз ОСОБА_5 додому. 

Наступного дня  ОСОБА_1  та ОСОБА_3 заходили додому до ОСОБА_5 та цікавилися, чи є в нього кошти. ОСОБА_5 відповів поліцейським, що кошти будуть наступного дня.

22 липня 2016 року близько 16:50 год  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за попередньою домовленістю зустрілися з ОСОБА_5 на сходовому майданчику між другим і третім поверхом четвертого під`їзду будинку, розташованого в АДРЕСА_3 і отримали від останнього частину неправомірної вигоди в сумі 3000 доларів США за вирішення питання щодо непритягнення його до кримінальної відповідальності. Після цього  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були викриті працівниками Управління Служби Безпеки України в Кіровоградській області. 22 липня 2016 року ОСОБА_3 і  ОСОБА_1 затримано слідчим прокуратури в порядку статті 208 КПК України.

Після затримання ОСОБА_3 працівниками слідчого відділу та Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області проведено огляд місця події в невідкладних випадках, а саме: автомобіля «Таврія», на якому рухався цей працівник поліції. В ході проведення огляду місця події в невідкладних випадках на задньому сидінні вказаного транспортного засобу виявлено і вилучено грошові кошти на загальну суму 3000 доларів США.

Опитані під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 категорично заперечили свою причетність до вказаних кримінальних правопорушень, досудове розслідування за якими здійснюється слідчим відділом прокуратури області.

В той же час вивченням записів в журналі №7 (інвентарний номер 248/16) обліку доставлених відвідувачів та запрошених до Кіровоградського ВП і опитуванням старшого інспектора Кіровоградського ВП майора ОСОБА_16  встановлено, що 20 липня 2016 року о 19:30 год до Кіровоградського ВП як відвідувач до службового кабінету №212, розташованого на другому поверсі Кіровоградського ВП, проходив ОСОБА_5 , про що нею був зроблений запис у вказаному журналі. Однак ОСОБА_16 не запам`ятала те, чи супроводжували ОСОБА_5 до кабінету №212 працівники поліції.

Опитаний ОСОБА_5  пояснив, що 20 липня 2016 року коли його  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 незаконно доставили до Кіровоградського ВП, то перед тим, як піднятися на другий поверх, його дані були записані працівником поліції жіночої статі в журнал.

У висновку службового розслідування зазначено, що зміст наданих  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 пояснень жодним чином не сприяє проведенню службового розслідування, не спростовує пояснення ОСОБА_5 та інші дані, які підтверджують факт перебування вказаного громадянина 20 липня 2016 року в приміщенні Кіровоградського ВП. Водночас жодного наявного повідомлення чи заяви про вчинення цим громадянином кримінального чи адміністративного правопорушення, а також іншої необхідності відвідування ОСОБА_5 Кіровоградського ВП у ході службового розслідування не встановлено, а матеріали єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення №31167 за анонімним повідомленням про наявність за місцем проживання ОСОБА_5 порностудії 18 липня 2016 року, тобто за дві доби до 20 липня 2016 року, були «списані до справи» Кіровоградського ВП.

В ході службового розслідування здійснений виїзд до Кіровоградського ВП, під час якого з`ясовано, що службовий кабінет №212 опечатаний за допомогою паперового листа білого кольору, краї якого скріплені печаткою №25, яка згідно журналу обліку печаток і штампів (інвентарний номер 95/15) Кіровоградського ВП була видана для користування  ОСОБА_1 .

Як зазначено у висновку службового розслідування, подія за участю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 викликала негативний резонанс у суспільстві та жодним чином не сприяла покращенню іміджу поліцейського, про що, зокрема, свідчать публікації критичного змісту в засобах масової інформації.

З аналізу зібраних матеріалів комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 своїми діями дали підстави ОСОБА_5 вважати та стверджувати про те, що цими працівниками поліції стосовно нього вчиняються кримінальні правопорушення, що в свою чергу призвело до порушення  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 службової дисципліни.

За результатами проведеного службового розслідування в діях ОСОБА_4 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено наявність порушення ними службової дисципліни, що виявилося у порушенні вимог Присяги працівника поліції, затвердженої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 3 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 68 Конституції України, пунктів 1, 2 Розділу І, пунктів 1, 2, 3 Розділу ІІ Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, затверджених наказом цього Міністерства від 28 квітня 2016 року №326 (далі - «Правила етичної поведінки»), статей 1, 7 Дисциплінарного статуту, з огляду на свідоме ігнорування вимог Національної поліції України та ГУНП в Кіровоградській області щодо безумовного дотримання чинного законодавства і недопущення дій та вчинків, які можуть негативно вплинути на репутацію працівника поліції. Як наслідок, пунктом 5 висновку службового розслідування від 5 вересня 2016 року ОСОБА_1 рекомендовано звільнити зі служби в поліції.

Пунктом 3 наказу ГУНП в Кіровоградській області від 5 вересня 2016 року №584 «Про порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та покарання винних» за порушення вимог Присяги працівника поліції, затвердженої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 3 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 68 Конституції України, пунктів 1, 2 Розділу І, пунктів 1, 2, 3 Розділу ІІ Правил етичної поведінки, статей 1, 7 Дисциплінарного статуту, керуючись статтями 2, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту, старшого оперуповноваженого Кіровоградського ВП капітана поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Кіровоградській області від 21 вересня 2016 року №220 о/с капітана поліції ОСОБА_1 з 21 вересня 2016 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Підставами для звільнення стали подання до звільнення, наказ ГУНП в Кіровоградській області від 5 вересня 2016 року №584, довідка Кіровоградського ВП від 20 вересня 2016 року №13472/117/09-16.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 64 цього Закону визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Пунктами 1, 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Пунктом 2 Розділу І Правил етичної поведінки передбачено, що ці Правила як зібрання основних професійно-етичних норм визначають для працівників МВС принципи етики, якими є: служіння державі і суспільству; гідна поведінка; доброчесність; лояльність; політична нейтральність; прозорість і підзвітність; сумлінність.

Приписами пунктів 1, 2, 3 Розділу ІІ вказаних Правил визначено зміст вказаних принципів. Зокрема:

1. Служіння державі і суспільству:
чесне служіння і вірність державі;
забезпечення державних інтересів під час виконання завдань та функцій держави;
сприяння реалізації прав і законних інтересів громадян та суб`єктів господарювання;
формування позитивного іміджу держави, в тому числі шляхом зміни філософії відношення до бізнесу, де працівники МВС є осередком безпеки та гарантами недоторканності для законослухняних підприємців при веденні ними господарської діяльності.

2. Гідна поведінка:
повага до гідності інших осіб;
ввічливість та дотримання високої культури спілкування;
доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів у стосунках з громадянами;
недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.

3. Доброчесність:
спрямованість дій на захист публічних інтересів, пріоритет загального блага громадян над особистими, приватними або корпоративними інтересами;
неприпустимість використання державного майна в особистих цілях;
недопущення конфлікту між публічними й особистими інтересами;
нерозголошення та невикористання інформації, що стала відома у зв`язку з виконанням працівниками МВС своїх обов`язків, у тому числі після припинення своєї діяльності (крім випадків, установлених законом);
недопущення надання будь-яких переваг і виявлення прихильності до окремих фізичних та юридичних осіб, політичних партій, громадських і релігійних організацій.

Пунктом 9 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»» від 23 грудня 2015 року №901-VIII встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» слід поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 цього Статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового i начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність.

Приписами статті 7 цього Статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового i начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів i наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань на життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 14 цього Статуту передбачено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230 (далі - «Інструкція №230»). 

Згідно пункту 2.1 вказаної Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу (далі - «РНС») діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №230 підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 6.3 цієї Інструкції передбачено, що особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування має право, зокрема, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Згідно пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що службовим розслідуванням не встановлено фактів, які б могли свідчити про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку і позивач не може бути звільнений зі служби до ухвалення вироку у відповідному кримінальному провадженні, Верховний Суд зауважує таке. 

Притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію») є окремою підставою для звільнення зі служби в поліції, не пов`язаною з притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 цього Закону).

Таку підставу для звільнення зі служби в поліції як притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення не слід ототожнювати з підставами для притягнення до дисциплінарної відповідальності, щодо якої види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме: невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.

Службова дисципліна означає виконання (дотримання) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганне й неухильне додержання порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників, захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх вчиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, випливає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 4 жовтня 2018 року у справі №805/996/16-а і від 24 квітня 2020 року у справі №0740/957/18.

Отже, порушення поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності. 

Так, слід погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у межах кримінального провадження надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Тому відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку в його діях.

Відтак Верховний Суд відхиляє доводи позивача про те, що без обвинувального вироку за порушеним стосовно нього кримінальним провадженням ОСОБА_1 не може бути звільнений зі служби, оскільки відсутність в діях позивача складу злочину, а отже й підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності, жодним чином не може ототожнюватися з відсутністю фактів порушення ним службової дисципліни.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №804/676/18.

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу, надали правову оцінку тим обставинам, що стосуються вчинення позивачем дисциплінарного проступку і які були встановлені під час службового розслідування.

Так, зі змісту висновку службового розслідування випливає, що комісія врахувала обставини, що були встановлені у кримінальному провадженні №42016120000000111 (об`єднаному з провадженням №42016120000000130) за підозрою, зокрема, ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 127 і частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (катування і прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою).

Разом з тим, в ході службового розслідування комісія вжила заходів, спрямованих на встановлення обставин щодо наявності у діях позивача саме дисциплінарного проступку: отримала відповідні пояснення від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; дослідила записи журналу №7 (інвентарний номер 248/16) обліку доставлених відвідувачів та запрошених осіб до Кіровоградського ВП; опитала старшого інспектора цього відділу майора поліції ОСОБА_16 щодо обставин знаходження ОСОБА_5 у службовому кабінеті ОСОБА_1 ; здійснила виїзд до Кіровоградського ВП і з`ясувала, що службовий кабінет №212, яким користувався позивач, був опечатаний його печаткою; а також вивчила причини та умови, які сприяли вчиненню дисциплінарного проступку ОСОБА_1 та іншими особами.

Також комісія дослідила зміст складеної позивачем Присяги поліцейського і вимоги чинного законодавства щодо службової дисципліни, якої повинен дотримуватися поліцейський (зокрема приписи статей 6-8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пункти 1, 2 Розділу І, пунктів 1, 2, 3 Розділу ІІ Правил етичної поведінки, статті 1, 7 Дисциплінарного статуту) та, керуючись статтями 2, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту, дійшла висновку, що позивач повинен бути звільнений зі служби в поліції. Цей висновок комісія зробила з огляду на те, що позивач своїми діями, обставини щодо яких встановлені службовим розслідуванням, свідомо проігнорував обов`язок щодо безумовного дотримання законодавства і недопущення вчинків, які можуть негативно вплинути на репутацію працівника поліції. Комісія врахувала, що подія, за фактом якої проведено службове розслідування, викликала негативний резонанс у суспільстві та погіршення іміджу поліцейського, про що свідчать публікації критичного змісту в засобах масової інформації.

Викладеним спростовуються доводи скаржника про те, що в основу висновків про наявність в його діях (бездіяльності) дисциплінарного проступку покладені лише обставини щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення.

Водночас Верховний Суд враховує, що у поясненнях, які позивач надав в ході службового розслідування, він обмежився лише загальним посиланням на те, що не має ніякого відношення до кримінального правопорушення, оскільки незаконну грошову винагороду від ОСОБА_5 не отримував і тілесних ушкоджень йому не спричиняв. Жодних інших доводів, які б пояснювали причини його спілкування з ОСОБА_5 та обставини, що зумовили його знаходження у квартирі АДРЕСА_1 , а також причини відвідування його кабінету ОСОБА_5 позивач не навів.

Відповідні обставини і мотиви, викладені у висновку службового розслідування, також стисло викладені у наказі ГУНП в Кіровоградській області від 5 вересня 2016 року №584 «Про порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та покарання винних», на підставі якого прийнятий наказ відповідача від 21 вересня 2016 року №220 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», чим спростовуються доводи скаржника про невмотивованість цих наказів. 

В світлі викладеного Верховний Суд також погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що несанкціоноване проникнення позивача і перебування у житлі громадянина ОСОБА_5 (разом з іншими поліцейськими), невжиття заходів пов`язаних з безпідставним застосуванням до громадянина спеціальних засобів, фізичної сили, безпідставне проведення огляду його речей, доставлення ОСОБА_5 без достатніх причин до приміщення органу Національної поліції свідчить про порушення позивачем багатьох вимог нормативно-правових актів, в тому числі й базових засад службової дисципліни, що зумовлює неможливість застосування до ОСОБА_1 інших видів дисциплінарних стягнень, окрім звільнення.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не бере до уваги доводи скаржника про порушення відповідачем вимог Закону України «Про державну службу», оскільки дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №П/811/1429/16.

Стосовно аргументів касаційної скарги про порушення судами вимог статті 70 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), то Верховний Суд їх також відхиляє з огляду на таке. 

Скаржник вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, а саме: відеозаписи негласних (розшукових) слідчих дій, покази свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_19 є недопустимими, оскільки водночас є доказами у кримінальному провадженні №42016120000000111 і не містять інформації щодо предмету доказування у цій (адміністративній) справі. 

Зі змісту звукозапису судового засідання суду першої інстанції, що відбулося 11 травня 2017 року, випливає що суд розглядав клопотання сторони позивача про визнання вказаних доказів недопустимими, однак відмовив у його задоволенні через необґрунтованість цього клопотання. Оскільки суди на підставі зазначених доказів встановили достовірність обставин щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку, то у Верховного Суду відсутні підстави вважати такі докази недопустимими. Водночас можливість дослідження цих же доказів у кримінальному провадженні не робить їх автоматично неналежними чи недопустимими під час розгляду справи адміністративним судом. Також слід врахувати, що обов`язок доведення недопустимості й неналежності доказів покладається на сторону, яка заперечує проти прийняття їх судом, чого позивач не довів. Натомість посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що дії ОСОБА_5 були спрямовані на його провокацію, не обґрунтовують недопустимість або неналежність відповідних доказів, а відображають власну оцінку позивачем обставин події, за фактом якої проведено службове розслідування, а також розпочато кримінальне провадження.

Відтак доводи позивача про порушення судами статті 70 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не знайшли свого підтвердження.

Водночас варто наголосити, що суд касаційної інстанції не має права додатково перевіряти докази та встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним. 

Разом з тим, у контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, розглянувши доводи касаційної скарги, Верховний Суд не встановив підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду