ПОСТАНОВА
Іменем України
27 березня 2020 року 
м. Київ
справа №757/38162/14-а
адміністративне провадження №К/9901/14570/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016р. (суддя - Писанець В.А.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016р. (судді - Костюк Л.О., Бужак Н.П., Твердохліб В.А.) у справі за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про зобов`язання вчинити певні дії, 
встановив:
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: 
- скасувати рішення комісії по вирішенню питань, пов`язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсії управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва оформлене протоколом №21 від 20.10.2014р. про стягнення переплати пенсії ОСОБА_1 в сумі 12 874,75 грн., що утворилась за період з 01.04.2002р. по 30.09.2014р.; 
- зобов`язати повернути утриману переплату з пенсії ОСОБА_1 установлену Рішенням комісії по вирішенню питань, пов`язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсії управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва оформлене протоколом №21 від 20.10.2014р. в    сумі 12 874,75 грн.
В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що в жовтні 2014 року отримала від відповідача лист, яким її повідомлено про виниклу переплату пенсії в сумі 12 874,75 грн. за період з 01.04.2002р. по 30.09.2014р., яка за рішенням відповідача щомісячно утримується з її пенсії в розмірі 20%. На думку позивача такі дії пенсійного органу є протиправними. 
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016р. позов задоволено частково.
Скасовано рішення комісії по вирішенню питань, пов`язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсії управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва оформлене протоколом №21 від 20.04.2014 року про стягнення переплати пенсії ОСОБА_1 , що утворилась за період з 01.04.2002 року по 29.09.2014 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016р. постанову  Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016р. скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодилась позивач, звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати їх в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що в порушення вимог ст.ст. 159, 161 КАС України суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи, не визначив правовідносин, які виникли між сторонами, не надав оцінки доказам по справі, у зв`язку з чим ухвалив рішення щодо позовних вимог, які не були заявлені в суді першої інстанції.
Крім того, посилалась на те, що апеляційним судом не надано належної оцінки діям відповідача поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачені законами України, а саме винесення рішення про стягнення переплати пенсії не за формою, визначеною законодавством.
Також посилалась на те, що на правовідносини щодо стягнення переплати пенсії мають поширюються положення статті 257 ЦК України щодо загального строку позовної давності у три роки.
Заперечуючи проти касаційної скарги відповідач просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796 (надалі - Закон України №796)
Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач значилась непрацюючим пенсіонером та отримувала пенсію, яку встановлено саме цій категорії осіб.
Відділом персоніфікованого обліку Управління періодично перевіряються та надаються відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду на пенсіонерів, які значаться в Управлінні непрацюючими.
Згідно списків одержувачів пенсій, по яких виявлено факти недостовірних даних про працевлаштування відповідачем встановлено, що позивач працювала, про що не повідомила своєчасно, в зв`язку з чим виникла переплата пенсії.
Листом від 20.10.2014р. №16796/06 відповідач повідомив позивача про те, що у зв`язку із несвоєчасним повідомленням про працевлаштування у неї виникла переплата пенсії в загальній сумі 12874,75 грн. за період з 01.04.2002 р. по 30.09.2014р. За рішенням комісії по вирішенню питань, пов`язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсії Управління ПФУ (протокол від 20.10.2014р. №21) переплата пенсії буде утримуватись по 20% щомісячно до повного погашення.
Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду було встановлено наявність недобросовісної поведінки позивача щодо неповідомлення відповідача про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, тобто зловживання з боку пенсіонера, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що відповідач законно утримує з неї суму переплаченої пенсії.
Разом з тим, суд не погодився з періодом визначеним відповідачем, за який з позивача підлягає стягненню переплачена пенсія, оскільки статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно утримується з позивача переплата пенсії за період з 01.04.2002р. по 29.09.2011р., а тому позовні вимоги щодо скасування рішення Управління ПФУ оформленого протоколом №21 від 20.04.2014р. в цій частині визнав обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про відмову в позові у повному обсязі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду було встановлено наявність недобросовісної поведінки позивача щодо неповідомлення відповідача про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, тобто зловживань з боку пенсіонера.
Враховуючи, що передбачені Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003р., підстави визнання переплати пенсії безнадійною відсутні, а факт вини позивачем не заперечується, суд дійшов висновку щодо безпідставності позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.
З висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення»    на пенсіонерів покладено обов`язок повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.
Статтею 103 зазначеного Закону передбачено, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.
У відповідності до п. 2.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі - Порядок), у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).
Згідно з п. 2.21 Порядку у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).
Таким чином, на позивача чинним законодавством покладено обов`язок повідомляти Пенсійному органу про працевлаштування та звільнення з роботи.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 01.04.2002р. по 30.09.2014р. позивач була працевлашована, про що пенсійний орган не повідомила. 
За змістом ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Згідно п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого    постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. №6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Оскільки факт працевлаштування у вказаний період позивачем не заперечується, про зазначену обставину орган Пенсійного фонду повідомлено не було, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо правомірності дій відповідача про утримання з пенсії позивача переплати пенсії що виникла.
Подібна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом в постановах від 20.05.2019р. (справа №161/3927/17), від 26.06.2019р. (справа №752/268/17).
Надаючи оцінку доводам позивача щодо необхідності застосування до даних правовідносин положень статті 257 ЦК України щодо загального строку позовної давності у три роки, колегія судді виходить з наступного.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, позивач вважає, що здійснюючи утримання переплати пенсії відповідачем їй завдано збитків, які підлягають відшкодуванню шляхом повернення утриманої суми переплати пенсії. При цьому позивачем здійснено посилання на статтю 1166 та 1174 ЦК України.
Так, відповідно до положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями статті 1174 цього Кодексу визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
За правилами частини 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Таким чином, надміру виплачені пенсіонеру суми пенсій не є майновою шкодою в розумінні Цивільного кодексу України, порядок повернення таких коштів передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому положення Цивільного кодексу України щодо строку позовної давності до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
Посилання позивача на недотримання відповідачем форми рішення про стягнення виниклої переплати пенсії є безпідставними, оскільки такі доводи позовна заява, заява про зміну позовних вимог та апеляційна скарга не містили, і такі обставини не були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суд апеляційної порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін, з мотивів, викладених в редакції даної постанови.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016р. - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                
О.П. Стародуб          
А.А. Єзеров                                                                                                                        
В.М. Кравчук