Справа № 419/1904/19 
Провадження № 22-ц/810/187/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року             Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,
за участю секретаря                Сінько А.І.,
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на заочне рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 29 листопада 2019 року, ухваленого Новоайдарським районним судом у складі: судді Іванової О.М. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,     
  
                                     в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 127992,92 грн, який мотивувало тим, що відповідачка ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 07.05.2007 року отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, та складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка в порушення умов кредитного договору не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 30.04.2019 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 127992,92 грн, з яких: 3727,18 грн – заборгованість за кредитом, 124265,74 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.05.2007 по 29.03.2019 року.
Заочним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 29 листопада 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.05.2007 року, яка складається з непогашеного тіла кредиту у розмірі 3727,18 грн та судовий збір в сумі 55,94 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, оскільки між сторонами укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України і відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про неознайомлення з ними відповідачки; за змістом ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 1048 ЦК України не передбачено надання безпроцентних кредитів, тому суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування, що ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки; з урахуванням наявності в матеріалах справи анкети-заяви із зазначенням розміру відсотків 1,9 %, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верхового Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не підлягають застосуванню.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2020 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії – Лозко Ю.П., Стахова Н.В. Апеляційне провадження по справі було відкрито 06 березня 2020 року, ухвалою суду від 17 березня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 14 квітня 2020 року. 14 квітня 2020 року у зв`язку із перебуванням судді Стахової Н.В. у відпустці розгляду справи призначений на 05 травня 2020 року об 11-й. 05 травня 2020 року розгляду справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді Стахової Н.В. на лікарняному та призначений на 19 травня 2020 року. 19 травня 2020 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідачки розгляд справи відкладений на 02 червня 2020 року о 12.30 год.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, підтримують доводи апеляційної скарги (а.с. 226).
Щодо відповідачки ОСОБА_1 , то колегією суддів встановлено, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Луганській області, зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 83 зв.).
За зазначеною адресою відповідачка рекомендовані поштові відправлення щодо виклику до суду не отримує.
На запит апеляційного суду ЛД АТ «Укрпошта» надана відповідь від 15.05.2020 року, що листи рекомендовані з позначкою «Судова повістка» на ім`я ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 231).
Колегія суддів, вважає, що апеляційним судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи, за адресою, зазначеною як позивачем АТ КБ «Приватбанк», так і відповідачкою у анкеті-заяві про видачу кредиту та за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання останньої.
Тому у відповідності до вимог частини 11 ст. 128 ЦПК України належним повідомленням відповідачки про дату, час та місце розгляду справи слід вважати оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, розміщене 19.05.2020 року (а.с. 233).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами не допускається.
Тому з урахуванням наведеного, тривалості судового провадження у теперішній справі, зокрема, права сторони позивача на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника від 07.05.2007 року хоча й зазначена базова процентна ставка за користування кредитними коштами, однак даний розділ заяви не містить підпису позичальника, та позивач не довів, що саме наданий ним Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які мають мінливий характер, як невід`ємну частину банківського договору розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил, чим припустився порушення передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.
Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що під час укладення кредитного договору 07.05.2007 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідачка погодила умови цього кредитного договору, на підтвердження чого АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію її паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 07 травня 2007 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Довід скарги про погодження сторонами під час підписання вказаної анкети позичальника умов кредитування в порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України про обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не підтверджено належними доказами з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 .
Анкета-заява містить анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію в частині, що підписані ОСОБА_1 . Натомість, ця заява не містить підпису відповідачки щодо погодження умов кредитування та розмір погодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом.
Тому правильний висновок суду про недоведеність позивачем того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.
Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 травня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
З огляду на наведене не заслуговує на увагу і довід скарги про неправильне врахування судом правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Тому висновок суду про недоведеність позивачем за допомогою належних доказів погоджений сторонами розмір процентної ставки ґрунтується на матеріалах справи та доводами скарги не спростовується.
Загальні посилання в скарзі на підрив основ банківської системи нестягненням процентів не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
З аочне рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 29 листопада 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Дата складення повного тексту постанови – 02 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: