Єдиний унікальний номер 233/5722/19 
Номер провадження 22-ц/804/1089/20        

                                                               ПОСТАНОВА
                                                          ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мірути О.А.,
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
за участю секретаря судового засідання  Цимбала Д.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2   по цивільній справі № 233/5722/19 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 січня 2020 року у складі судді Мартиненко В.С., повний текст рішення виготовлений 08 січня 2020 року,

                                                 В С Т А Н О В И В:

                  КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

     У серпні 2019 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з  позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з жовтня 2010 року по червень 2019 року включно в розмірі 63902,44 грн. та судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 1921 грн.
      В  обґрунтування позову позивач послався на те, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , які надаються позивачем. На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 . Відповідачі не в повному обсязі виконують свої зобов`язання з оплати наданих послуг, внаслідок чого за період з жовтня 2010 року по червень 2019 року, включно, утворилась вказана заборгованість.  

                  КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

      Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 січня 2020 року позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату послуг з теплопостачання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2016 року по 30 червня 2019 року в розмірі 18463 (вісімнадцяти тисяч чотирьохсот шістдесяти трьох) гривень 79 копійок з кожного. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» судовий збір в розмірі 555 (п`ятисот п`ятдесяти п`яти) гривень 05 копійок з кожного.

        КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

         У апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду скасувати та в задоволенні позовних вимог Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання  - відмовити.

        УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

          В апеляційній скарзі відповідачі посилаються на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. 
У доводах апеляційної скарги не заперечують, що до їхнього будинку було подано тепло, але за період, вказаний в актах, фактичного постачання тепла в квартиру не було. 
Акти, складені постачальником послуг, стосуються підключення житлового будинку в цілому. 
Жодного разу Костянтинівськатепломережа та ЖЕК протягом значної кількості років не здійснювали інвентаризацію внутрішніх теплових систем з метою встановлення кількості теплообладнання у квартирах на предмет відповідності їх кількості встановленим нормам, що припадають на загальну опалювальну квадратуру з метою подальшого перерозподілу вартості послуг.
При винесенні рішення суд не врахував вимоги Закону України «Про теплопостачання», яким передбачено, що споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання,   надання не в повному обсязі, або зниження їхньої якості.
Вважають, що відключення їхньої квартири від ЦО було здійснено у відповідності до діючого законодавства, факту самовільного відключення квартири від ЦО не було.
Також судом першої інстанції, не з`ясовано яким чином склалася ціна позову, на їх думку у вказаному розрахунку існують розбіжності.     

        УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідачем наданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним та відповідає нормам процесуального та матеріального права. Так як квартира відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднаний до системи централізованого теплопостачання, вони є споживачами житлово - комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Таким чином, між Виробником та споживачем встановилися фактичні відносини з надання теплової енергії на підставі відкритого рахунку № НОМЕР_1 , оскільки Виробник надавав теплову енергію, а Споживач використав послугу для задоволення власних потреб. Твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів щодо надання послуг з теплопостачання спростовуються наданими суду доказами - актами про підключення житлового будинку АДРЕСА_1 до мережі централізованого опалення. Посилання відповідачів на ЗУ «Про житлові - комунальні послуги» також вважає безпідставним, оскільки за весь період, який підлягає стягненню, боржник на адресу стягувача  з письмовими заявами щодо укладення договору у письмовій формі або заявами з незгодою з деякими пунктами договору, не зверталися. Факт від`єднання радіоторів ЦО позивачем не заперечується, однак воно було здійснене без дотримання порядку, передбаченого нормативними актами України.  Також звертають увагу, що між КП «СЄЗ» та ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» укладено договір від 18.06.2009 року № 81-Юр, який є діючим на сьогоднішній день та забезпечуює постачання теплової енергії у багатоквартирний житловий фонд виконавця (КП «СЄЗ») незалежно від форми власності, для забезпечення населення послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання цілодобово чи за графіком відповідно до діючих норм до точки розподілу - зовнішньої стіни будинку.   
Представник позивача в судове засідання не з`явився, причину не повідомив, про день та час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної  скарги підтримала, наполягала на її задоволенні, надала пояснення, аналогічні викладеним в ній.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
            Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» є постачальником послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 у ВО «Костянтинівкатепломережа». 
За вказаною адресою відповідачі мають зареєстроване місце проживання, що підтверджується інформаційними довідками відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 11.11.2019 року.
В період з жовтня 2010 року по квітень 2019 року позивачем надавались послуги з централізованого опалення, що підтверджується актами про підключення житлового будинку АДРЕСА_1 до системі централізованого опалення від 11 жовтня 2010 року, від 15 жовтня 2011 року, від 15 жовтня 2012 року, від 05 жовтня 2013 року, від 23 жовтня 2014 року, від 16 жовтня 2015 року, від 15 жовтня 2016 року, від 17 жовтня 2017 року та від 25 жовтня 2018 року.
Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно                  № 186674771 від 29.10.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , частка кожного дорівнює 1/2, на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 16.02.2007 р. відділом по приватизації при міському комунальному підприємству «ЖЕУ».

          ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -  не підлягає задоволенню.

        МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає у повній мірі. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , частка кожного дорівнює 1/2, тому суд дійшов висновку про те, що відповідачі є індивідуальними споживачами та зобов`язані брати участь у витратах на утримання спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування вимог статті 256 ЦК України, та враховуючи звернення до суду з позовом 30 серпня 2019 року, стягнув з відповідачів на користь позивача заборгованість, що виникла в межах трирічного строку позовної давності, за період з 01 серпня 2016 року по 30 червня 2019 року в розмірі 36927,58 грн., а саме в розмірі 18463  гривень 79 копійок, з кожного.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа»  заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 26974,86 грн., що є різницею між сумою заборгованості, яку просив стягнути позивач, у розмірі 63902,44 грн. та сумою заборгованості, яка щомісячно фактично нараховувалася позивачем як плата за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2016 року по 30 червня 2019 року у розмірі 36927,58 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 із змінами (далі - Правила), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. (п. 24- 25)
Згідно з п. 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування, відповідно до Закону України «Про теплопостачання», схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Відповідно до розділу 2 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4                           (в редакції станом на 22.11.2005 року) для вирішення питання відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення власник, наймач (орендар) приміщення повинен звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник, наймач (орендар) приміщення зазначає причини відключення. 
Комісія після вивчення конкретних умов у місячний термін приймає рішення, яке має враховувати затверджений план перспективного розвитку систем централізованого теплопостачання, існуючий стан мереж енергозабезпечення даного поселення або окремого мікрорайону. Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення Комісії оформляється  протоколом, витяг з якого у десятиденний термін надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. 
Підставою для відмови у наданні дозволу на  відключення від мереж ЦО і ГВП є неможливість забезпечення, у разі відокремлення приміщення даного споживача (секції, під`їзду) від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП, безперебійної роботи інженерного обладнання сусідніх приміщень або будинку в цілому. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. 
Колегія суддів зазначає, що відповідач не надав суду доказів звернення до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП.
Згідно з п.2.5. Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4 (в редакції станом на 22.11.2005 року), відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.
По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. (п. 2.6.). Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п. 2.7).
Разом з тим, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 було внесено зміни до вказаних Порядків, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять належного акту щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення у будинку, де знаходиться квартира відповідачів, а відповідачі в судовому засіданні визнали його відсутність.
Відповідно до статті 1 Закону України «По теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача
Згідно пункту 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено факт постачання теплової енергії до будинку.
При цьому, відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
З викладеного вбачається, що фактично відповідачі здійснили відключення від системи централізованого опалення не у спосіб, що визначений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 та Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4. 
            З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачі фактично не оплачували позивачу надані послуги з теплопостачання в період з жовтня 2010 року по червень 2019 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки демонтаж приладів опалення централізованого теплопостачання у квартирі у незаконний спосіб не може бути визнано обґрунтованим для звільнення відповідачів від оплати таких послуг, які нараховані відповідно до даних загально будинкового лічильника обліку теплопостачання до багатоквартирного житлового будинку в якому розміщена квартира відповідачів.
Згідно із статтями  526, 527, 530 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На приведені норми матеріального права та фактичні обставини справи суд першої інстанції не звернув уваги, що призвело ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення у справі.
На приведені норми матеріального права та фактичні обставини справи суд першої інстанції  звернув увагу, та прийняв законне та обґрунтоване рішення у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вказаним позовом 30 серпня 2019 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні  вимог позивача за період з 01 жовтня 2010 року по 31 липня 2016 року, як заявлених  поза межами строку позовної давності.
Згідно з розрахунку, наданого позивачем, який залишився не спростованим відповідачами, за період з 01 серпня 2016 року по 30 червня 2019 року за вказаною адресою була нарахована заборгованість в розмірі 36 927,58 грн., що є сумою додатків - щомісячного фактичного нарахування плати за послуги з теплопостачання за відповідний період.
Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2016 року по 30 червня 2019 року в розмірі 18 463  гривень 79 копійок з кожного, є цілком законним та обґрунтованим.
Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду і давали підстави для звільнення відповідача від сплати заборгованості за послуги з теплопостачання апеляційному суду не надано.
Решта доводів апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та є тотожними доводам викладеним у позовній заяві, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди із висновками суду по оцінки доказів, проте згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
           Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Доводи відповідачів, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до заперечень на позов і не можуть бути підставою для скасування рішення з відмовою позивачу у позові, оскільки в судовому рішенні надано повний аналіз представлених сторонами доказів, а суд апеляційної інстанції не вправі вдаватися до переоцінки цих доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
             З наведених вище підстав апеляційний суд погоджується з доводами, викладеними відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу та вважає їх цілком обґрунтованими.

        ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 січня 2020 року, тому апеляційну скаргу відповідачів по справі слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати апелянтів, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції не підлягають компенсації.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 січня 2020 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

         Судді:

        Повне судове рішення виготовлено 17 червня 2020 року

         Суддя: