ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5727/20 Справа № 183/1706/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
       Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", 

на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИЛА: 

У березні 2018 року АТ КБ “Приватбанк” звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 2-4).
В обгрунтування позову позивач зазначив, що  ОСОБА_1  відповідно до укладеного договору № б/н від 13 серпня 2010 року отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість по кредиту в розмірі 109 884,08 грн., яка складається з: тіло кредиту – 9 680,45 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом – 91 394,86 грн., комісія та пеня – 3 100 грн., а також, штрафи — 500 грн. (фіксована частина), 5 208,77 (процентна складова).
Просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 серпня 2010 року у розмірі 109 884,08 грн. та судовий збір. 
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 серпня 2010 року у розмірі 109 884,08 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту — 9 680,45 грн.; заборгованість по процентам — 91 394,86 грн., заборгованість за пенею та комісією — 3 100 грн., штраф (фіксована частина) — 500 грн., штраф (процентна складова) — 5 208,77 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 65-68). 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року (а.с. 71).
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 79-81).
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року заявлені позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 серпня 2010 року у розмірі 9 680,45 грн., що становить заборгованість по тілу кредиту.  
В іншій частині позову Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовлено. 
Вирішено питання судових витрат. (а.с. 121-128).
Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ “Приватбанк”, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні процентів та ухвалити нове яким в цій частині заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 132-136/.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ “Приватбанк” підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, колегія суддів в іншій частині рішення суду не перевіряє.
Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що 13 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Вказані обставини відповідачем не заперечувались.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. 
Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).
Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг (а.с. 10-33) не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач  ОСОБА_1  був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх належний та допустимий доказ. 
У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 91 394,86 грн. процентів за користування кредитом, нарахованих у відповідності до умов Заяви, підписаної позичальником  ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У заяві позичальника від 13 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена.
Проте, позивачем надано до суду підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки, згідно якої базова відсоткова ставка становить 2,5% на місяць, тобто 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором.
Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.
Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.
Матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.
Як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості (а.с. 5-7), процентна ставка за якою розраховувались відсотки за користування кредитом складала з 13.08.2010 року 30,00%, в подальшому вказана процентна ставка неодноразово збільшувалась, а саме: з 01.09.2014 року до 34,80%, з 01.04.2015 року до 43,20%, таким чином, колегія суддів взагалі не бере до уваги розрахунок заборгованості.
Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 29.08.2014 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах розміру обумовленого у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 263,05 грн. (графа 12 “Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)”). Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: а тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 263,05 грн.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Отже, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає частковому задоволенню у розмірі 263,05 грн., в іншій частині вказаних позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга АТ КБ “Приватбанк” підлягає частковому задоволенню.
Оскільки оскаржуване судове рішення частково підлягає скасуванню апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.
Судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 762 грн.
Враховуючи, що рішенням суду було стягнуто заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 680,45 грн., також враховуючи, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення та стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 263,05 грн., колегія суддів приходить до висновку про необхідність і зміни розподілу судових витрат за подання позову шляхом його зменшення з 1 762 грн. до 159,46 грн.
Позивач при зверненні до суду сплатив 1 762 грн. судового збору за подання позову (а.с. 1).
З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 9,05% вимог від заявлених: 9 943,50 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100/ 109 884,08 (розмір заявлених вимог) = 9,05%. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 9,05% понесених ним судових витрат, що становить 159,46 грн.: 1 762 грн. (розмір понесених судових витрат) х 9,05% = 159,46 грн.
Позивач при подачі апеляційної скарги сплатив 2 881,50 грн. судового збору (а.с. 143).
Проте, згідно до вимог ст. 4 ЗУ “Про судовий збір” позивач повинен був сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн.
З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 0,24% вимог від заявлених: 263,05 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100/ 109 884,08 (розмір заявлених вимог) = 0,24%. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 0,24% понесених ним судових витрат, що становить 6,34 грн.: 2 643 грн. (розмір понесених судових витрат) х 0,24% = 6,34 грн.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" – задовольнити частково.
Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року в частині стягнення заборгованості за відсотками – скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.         
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 13.08.2010 року у розмірі 263,05 грн. 
В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками — відмовити.
Судові витрати стягнуті з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заочним рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року підлягають зміні шляхом їх зменшення з 1 762 грн. до 159,46 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6,34 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                 
                                                                       М.О. Макаров