ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 квітня 2020 року 
Київ
справа №826/13556/17
адміністративне провадження №К/9901/48163/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року (суддя Катющенко В.П.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року (судді: Мельничук В.П, Лічевецький І.О., Земляна Г.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, третя особа -Головне управління державної казначейської служби у Київській області, про зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом, у якому просили зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області з 01 січня 2017 року здійснити нарахування та виплатити позивачам (з урахуванням раніше виплачених сум) суддівську винагороду за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої з 01 січня 2017 року становить 3200,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що з 01 січня 2017 року їм, як суддям, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, суддівська винагорода повинна обраховуватись за правилами, встановленими статтею 133 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", відповідно посадовий оклад повинен визначатися виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01 січня 2017 року становить 3200,00 грн. Звернувшись до відповідача з заявою про здійснення перерахунку суддівської винагороди, позивачі отримали відмову. На переконання позивачів, посилання відповідача на норми Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" є помилковим, оскільки розмір суддівської винагороди та її складові регулюються виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", до якого будь-яких змін внесено не було. З огляду на викладене, позивачі вважають, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачам суддівську винагороду за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року з урахуванням розміру заробітної плати, встановленої станом на 01 січня 2017 року. Також, у позовній заяві позивачі просили суд допустити постанову суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та зобов`язати відповідача у п`ятиденний строк подати суду звіт про виконання судового рішення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року в задоволення позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що Територіальне управління Державної  судової адміністрації України в Київській області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суддівської винагороди діяло на підставі, в межах і спосіб передбачені Конституцією України та законами України, оскільки з січня 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання відповідно до штатних розписів встановлено посадові оклади у розмірі 1600,00 грн.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі позивачі посилаючись на неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Свою касаційну скаргу позивачі мотивують тим, що застосування, при виплаті їм суддівської винагороди Закону №1774-VIII не має належних правових підстав оскільки розмір винагороди судді не може визначатися цим Законом. Наголошують, що невиконання пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.
Позиція інших учасників справи
У відзиві ТУ ДСА України в Дніпропетровській області просить залишити касаційну скаргу позивачів без задоволення, а рішення судів - без змін, оскільки вважає, що скарга позивачі не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Відповідач вказує, що положення Закону № 1774-VIII не регулюють відносини судоустрою, проте, ними запроваджено зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути враховано при призначенні її величини.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, третя особа -Головне управління державної казначейської служби у Київській області, про зобов`язання вчинити дії,
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, визначено колегію суддів для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: суддя - доповідач Шарапа В.М., судді: Бевзенко В.М, Данилевич Н.А.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06 червня 2019 року № 644/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.М.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: суддя - доповідач Загороднюк А.  Г., судді: Єресько  Л.  О., Соколов  В.  М.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 28 квітня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Указом Президента України від 15 квітня 2008 року № 362/2008 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п`ять років. Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 02 червня 2008 року № 27-к зараховано ОСОБА_1 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 23 травня 2013 року № 305-VII ОСОБА_1 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково.
Указом Президента України від 07 жовтня 2005 року № 1429/2005 ОСОБА_2 призначений на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п`ять років. Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 02 листопада 2005 року № 76 зараховано ОСОБА_2 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 21 жовтня 2010 року № 2637-VI ОСОБА_2 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково.
Указом Президента України від 03 лютого 2010 року № 99/2010 ОСОБА_3 призначений на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п`ять років. Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 01 березня 2010 року № 12-к зараховано ОСОБА_3   на посаду судді Обухівського районного суду Київської області.
Указом Президента України від 02 серпня 2006 року № 663/2006 ОСОБА_4 призначена на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п`ять років. Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 11 серпня 2006 року № 73 зараховано ОСОБА_4 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2011 року № 3783-VI ОСОБА_4 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково.
Указом Президента України від 02 червня 2007 року № 485/2007 ОСОБА_5 призначена на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п`ять років. Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 21 червня 2007 року № 39-к зараховано ОСОБА_5 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 травня 2012 року № 4855-VI ОСОБА_5 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково.
З довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 03 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснюється нарахування суддівської винагороди з розрахунку розміру посадового окладу 16000,00 грн.
У червні 2017 року позивачі звернулись до відповідача з заявами, у яких просили здійснити їм перерахунок та виплатити суддівську винагороду з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої станом на 01 січня 2017 року становить 3200,00 грн.
Розглянувши заяви позивачів, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області листами від 14 липня 2017 року № 02-13/946, № 02-13/945, № 02-13/947, № 02-13/944, № 02-13/949 повідомила, що пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" установлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 16000,00 грн. Отже, з 01 січня 2017 року розмір посадового окладу судді місцевого  суду до проходження  кваліфікаційного  оцінювання становить 16000,00 грн, а після  проходження кваліфікаційно оцінювання розмір базового посадового окладу судді місцевого суду буде дорівнювати 24000,00 грн. До листів відповідачем також були додані роз`яснення Державної судової адміністрації України від 13 січня 2017 року № 11-256/17 «Про оплату праці».
Не погодившись з відмовою відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті суддівської винагороди, позивачі звернулись з даним адміністративним позовом до суду.
Джерела права й акти їх застосування
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон № 460-IX). 
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до частин першої, другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС, тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам.
Стаття 130 Конституції України гарантує, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до частини першої статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 1 частини третьої даної статті Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів», базовий розмір посадового окладу для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому, пунктом 22 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
За змістом статті 83 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); професійна етика; доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: заява судді (кандидата на посаду судді) про проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі для участі у конкурсі; рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.
Пунктом 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 року, №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).
Зокрема, частиною третьою статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до статті 3 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон №108/95-ВР) мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України законом про Державний бюджет України визначається розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік від 21 грудня 2016 року №   1801-VIII, установлено в 2017 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 01 січня - 3200,00 грн.
Разом з тим, частиною першою статті 8 Закону №108/95-ВР передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".
Пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року).
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 242 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року) обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично - значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.
Верховний Суд раніше вже висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини якої є подібними до обставин цієї справи. Зокрема у справі № 820/1853/17 колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ і утворюватимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3  200,00 грн) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. 
Таким чином законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1  600,00 грн».
На підставі наведеного колегія суддів висловила правовий висновок, за яким законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3  200,00 грн; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1  600,00 грн.
Таким врегулюванням законодавець не порушив гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді застосовується розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року справа № 805/2364/17-а, від 24 жовтня 2018 року справа №816/1406/17, від 10 липня 2019 року № 820/3217/17, від 30 липня 2019 року № 820/1850/17, 820/1852/17, від 24 жовтня 2018 року №812/227/18, від 24 жовтня 2018 року 826/12077/17.
За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.
Проте, прийшовши до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів, суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи допустили порушення процесуального законодавства.
Суди помилково розглянули вимоги всіх позивачів об`єднані в одному провадженні.
Відповідно до частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.
Вимоги про оплату праці декількох або групи працівників, у тому числі заявлені в їхніх інтересах уповноваженими на це законом органами, не можуть бути об`єднані в одному провадженні через відсутність необхідної для цього спільності предмета позову.
Спори про оплату праці є індивідуальними спорами, які повинні розглядатися окремо щодо кожного з позивачі. Про це зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року.
Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, зазначених вимог процесуального закону не виконали.
Разом із цим, колегія суддів вважає за необхідне також наголосити на наступному.
Відповідно до частини другої статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Суд дійшов висновку, що рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.
Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.
Враховуючи те, що Верховний Суд раніше вже висловлював правову позицію щодо правовідносин, які склались у цій справі, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних рішень.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до довільного тлумачення обставин справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі №826/13556/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і  оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                А.Г. Загороднюк
Судді                                                                                                     Л.О. Єресько
                                                                                                    В.М. Соколов